Рішення адміністративного суду від 2023-04-26 00:00:00+03

У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України, в якому позивач просив суд: - визнати протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати [PERSON] додаткової винагороди відповідно п. 1 положення постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у розмірі до 100000 грн. за червень, серпень та вересень 2022 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; - зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у розмірі до 100000 грн. за червень, серпень та вересень 2022 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач приймав безпосередню участь в бойових діях та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій, водночас, позивачу не було нараховано додаткову винагороду у розмірі до 100000 грн за червень, серпень та вересень 2022 року, оскільки за час проходження військової служби військовослужбовець [PERSON] неодноразово вживав алкогольні напої, що було зафіксовано посадовими особами військової служби правопорядку, а також надано відповідні протоколи. Бездіяльність відповідача щодо невиплати додаткової винагороди позивач вважає протиправною, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2023 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Кириленко Андрій Володимирович звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах [PERSON] , в якій посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте із порушенням норм матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що окреме доручення, на яке посилається суд першої інстанції, не є актом Міноборони у розумінні вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», яким визначені умови виплати додаткової винагороди при участі в бойових діях та не відповідає формі, визначеної для регуляторних актів, визначених п. 8 Положення про Міністерство оборони України, а отже на підставі вказаного доручення позивача не може бути позбавлено додаткової грошової винагороди. Апелянт вказує, що сам факт позбавлення позивача додаткової винагороди, як вид юридичної відповідальності, у зв`язку із вживанням алкогольних напоїв, є безпідставним та не відповідає вимогам закону, з огляду на положення Конституції України та КУпАП. Апелянт зазначає, що застосування такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення не передбачена нормами Дисциплінарного Статуту ЗСУ, отже знаходиться поза межами правового поля. На думку апелянта, постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» не містить будь яких виключень щодо можливості позбавлення додаткової винагороди, яка має виплачуватись військовослужбовцю, а тому, позбавлення цих виплат є незаконним. Відповідач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 06.03.2022 року проходить військову службу в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період та зарахований до списків особового складу Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України. Згідно з додатком 3 до наказу командира Військової частини [NUMBER] від 01.07.2022 №97 [PERSON] не виплачувалась додаткова грошова допомога у зв`язку з перебуванням в стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби. Підстава протокол [INFO] /341 від 14.06.2022. Відповідно до постанови Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 23.06.2022 у справі № 322/286/22 застосовано до [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3655,00 грн. (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять гривень 00 коп.), за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 172-20 КУпАП. Згідно з додатком 2 до наказу командира Військової частини [NUMBER] від 01.09.2022 №203 [PERSON] не виплачувалась додаткова грошова допомога у зв`язку з перебуванням в стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби. Підстава \~\~протокол [INFO] від 31.08.2022 ДНЗ-2/926. Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2022 у справі №336/4406/22 визнано [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) гривень в дохід держави. Згідно з додатком 2 до наказу командира Військової частини [NUMBER] від 01.10.2022 №265 [PERSON] не виплачувалась додаткова грошова допомога у зв`язку з перебуванням в стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби. Підстава \~\~протокол [INFO] -2/995 від 17.09.2022. Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2022 у справі №336/4871/22 визнано [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) гривень в дохід держави. 27.09.2022 представник позивача звернувся до Військової академії з адвокатським запитом, у якому просив: 1) надати обґрунтовану відповідь про підстави і причини не нарахування та не виплати в період 01.06.2022 - 31.06.2022 та 01.08.2022 - 31.09.2022 включно щомісячної доплати у вигляді додаткової винагороди, передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.202, військовослужбовцю [PERSON] , [INFO] , під час його безпосередньої участі у бойових діях? 1.1) у разі якщо такі не нарахування і не виплати відбулися внаслідок проведення службового розслідування або складання матеріалів про адміністративне правопорушення (вживання алкоголю порушення військового порядку несення військової служби) стосовно [PERSON] , [INFO] , надати копії таких документів, що стали підставою для позбавлення такого виду грошового забезпечення; 1.2.) надати деталізовану інформацію про фактичні нарахування грошового забезпечення військовослужбовцю [PERSON] , [INFO] , під час виконання військового обов`язку (несення служби) в період в період 01.06.2022 - 31.06.2022 та 01.08.2022 - 31.09.2022 включно; 2) в подальшому враховувати, що у разі наявності правових підстав та умов (період дії військового стану та безпосередня участь у бойових зонах), передбачених Постановою №168 від 28.02.2022, виплата додаткової винагороди здійснюється в обов`язковому порядку і не може підлягати обмеженню, звуженню чи позбавленню. На запит стосовно невиплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 гривень військовослужбовцю військової частини [NUMBER] [PERSON] у період 01.06.2022- 31.06.2022 та 01.08.2022- 31.09.2022 Військова частина [NUMBER] листом від 18.10.2022 № 523 повідомлено, що за час проходження військової служби військовослужбовець [PERSON] неодноразово вживав алкогольні напої, що було зафіксовано посадовими особами військової частини, посадовими особами, військової служби правопорядку, а також підтверджуєтеся відповідними документами. Вважаючи бездіяльність щодо невиплати додаткової винагороди протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом. Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, позивач в червні, серпні та вересні 2022 року вживав алкогольні напої, проходячи військову службу на посаді заступника командира бойової машини військової частини [NUMBER] , тому відповідачем правомірно не виплачено додаткову винагороду у розмірі до 100000 грн за червень, серпень та вересень 2022 року. Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до ч. 2\~ ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Статтею 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (див. рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002). На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64\~ \~«Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168). Відповідно до п. 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Відповідно до вимог ч.1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що в межах даної справи спірним не є факт перебування позивача у червені, серпні та вересні 2022 року у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вказаний факт фактично визнається учасниками справи та підтверджений належними та допустимими доказами. Спірним також не є факт безпосередньої участі позивача у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, що фактично також визнається учасниками справи. У межах даної справи спірним є наявність (відсутність) нормативно визначеної можливості позбавлення позивача \~у червені, серпні та вересні 2022 року додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000,00 грн. у зв`язку із вживанням ним у спірні місяці алкогольних напоїв. Свою правову позицію відповідач ґрунтує на вимогах п. 9.8 п. 9 окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 року, згідно яких вимагається не включати до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень військовослужбовців, які\~ вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошеного наказом командира (начальника). Водночас, за позицією апелянта, Міністр оборони України позбавлений права обмежувати право військовослужбовців на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн., оскільки вказане право не передбачено жодним нормативно-правовим актом. Надаючи правову оцінку вказаним позиціям учасників справи, колегія суддів зазначає наступне. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Так, як вбачається з матеріалів справи, виплату додаткової винагороди позивача за червень 2022 року було фактично обмежено наказом командира Військової частини [NUMBER] від 01 липня 2022 року на підставі окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 року. Водночас, станом на момент виникнення спірних правовідносин у цій частині, жодна норма чинного законодавства не передбачала права Міністра оборони України обмежувати виплати додаткової винагороди, яка була встановлена підзаконним нормативно-правовим актом. Зокрема, Постанова №168 взагалі не передбачала обмежень щодо виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн., яка залежала виключно від факту безпосередньої участі особи. у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Порядок №260), передбачав у разі вживання військовослужбовцем алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) обмеження виплати виключно щомісячної премії, яка має іншу правову природу, аніж додаткова винагорода, передбачена Постановою №168. В свою чергу, окреме доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 року не є нормативно-правовим актом та може застосовуватись виключно у разі передбачення такого застосування нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини. Крім того, апеляційний суд критично оцінює посилання відповідача на положення п. 17 Порядку №260 як на підставу застосування до позивача у червні 2022 року обмеження виплати додаткової винагороди. Так, згідно положень положення п. 17 Порядку №260, \~\~на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України. Водночас, з системного тлумачення положень Порядку №260 колегією суддів вбачаєтеся, що вимоги п.17 передбачають право Міністра оборони України на період дії воєнного стану встановлювати нові та додаткові види грошового забезпечення, окрім тих, які передбачені у Законах та підзаконних нормативно-правових актах, водночас вказана норма Порядку не розповсюджується на обмеження таких виплат. Така позиція суду підтверджується, у тому числі тим, що метою прийняття наказу Міністерства оборони України від 01.04.2022 року \~№ 98, яким норми Порядку №260 було доповнено пунктом 17, є саме належний соціальний захист військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту. За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди відповідно п. 1 Постанови № 168 за червень 2022 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню, що помилково не враховано судом першої інстанції. Натомість, постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793, Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1 наступного змісту: "Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів". Вказані зміни набрали чинності з 19 липня 2022 року. Таким чином, починаючи з 19 липня 2022 року, з огляду на положення п. 9.8 п. 9 окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 року, враховуючи встановлений факт виживання позивачем алкогольних напоїв у серпні та вересні 2022 року, додаткова винагорода не підлягала виплаті позивачу. Щодо посилань апелянта, що окреме доручення, на яке посилається суд першої інстанції, не є актом Міноборони у розумінні вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а отже на підставі вказаного доручення позивача не може бути позбавлено додаткової грошової винагороди, колегія суддів оцінює такі доводи критично, оскільки Постановою № 168 чітко визначено право керівника відповідного міністерства встановлювати порядок і умови виплати додаткової винагороди. Окрім того, колегія суддів зазначає, що обмеження виплати додаткової винагороди за соєю правовою природою не є видом юридичної відповідальності, у тому числі адміністративної або дисциплінарної, як помилково вважає апелянт. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди відповідно п. 1 Постанови № 168 за серпень і вересень 2022 року є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, що вірно визначено судом першої інстанції. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial