Рішення адміністративного суду від 2022-11-07 00:00:00+02

\~ [PERSON] \~звернувся до суду з позовом до\~\~\~Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив: визнати протиправними дії заступниці начальника Головного управління ДПС у Харківській області Сагайдак І.А. щодо \~притягнення головного бухгалтера АТ "ХТЗ" [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення; скасувати постанову № 2361/20-40-07-30 від 31.08.2021 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.01.2022 р. \~у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закону України «Про оплату праці», Кодексу України про адміністративні правопорушення (в подальшому - КУпАП), Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому КАС України) та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення необґрунтована, у зв`язку з чим повинна бути скасована. Відповідач подав до суду апеляційної інстанції \~письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив \~апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Згідно із ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги \~підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 17.08.2021 р. головним державним інспектором відділу перевірок податкових агентів управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Харківській області Сапелкіним О.М. складено протокол № 2191/20-40-07-18 про адміністративне правопорушення, \~передбачене ч. 1 ст. 165-1 КУпАП, відносно головного бухгалтера АТ «ХТЗ» [PERSON] \~за те, що ним вчинено правопорушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, підприємством занижено єдиного внеску на загальну суму 1827,02 грн. за червень 2018 року, чим порушено п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VІ (в подальшому Закон № 2464-VI). Порушення встановлено актом перевірки № 12080/20-40-07-02-08/05750295 від 14.07.2021 р. На підставі вищевказаного протоколу та акту перевірки від 14.07.2021 р. № 12080/20-40-07-02-08/05750295 заступником начальника Головного управління ДПС у Харківській області Сагайдак І.А. 31.08.2021 р. складено постанову про накладення адміністративного стягнення № 2361/20-40-07-30, якою позивача \~притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1\~ст. 165-1 КУпАП\~у вигляді \~штрафу в розмірі 680 грн. Позивач, не погодившись із діями відповідача та постановою відповідача про накладення адміністративного стягнення, звернувся до суду з цим позовом. Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана \~постанова обґрунтована \~та не підлягає скасуванню. Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 234-2 КУпАП, \~податкові органи, серед іншого, розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (стаття 165-1). Від імені податкових органів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники податкових органів та їх заступники, уповноважені ними посадові (службові) особи. Згідно із ч. 1 ст. 165-1 КУпАП України, порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України\~"Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"\~і\~"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України, \~тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичну особу - підприємця або особу, яка забезпечує себе роботою самостійно, від тридцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI\~вствновлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно із п. 1 та 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI,\~платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2\~ст. 6 Закону № 2464-VI). Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої\~статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до\~Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1частини першої статті 4цього Закону,-на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства. Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної\~статтею 7 цього Закону\~бази нарахування єдиного внеску (ч. 5\~ст. 8 Закону № 2464-VI). Згідно із ч. 5, 6, 7 ст. 9 Закону № 2464-VI, сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування. Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI,\~платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 ч. 1\~ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Згідно із ч. 1 ст. 38 КУпАП,\~адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього\~Кодексу\~підвідомчі суду (судді). Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що \~статтею 38 КУпАП встановлено строки, після закінчення яких виключається накладення адміністративних стягнень. Як вбачається зі змісту\~ст. 38 КУпАП, початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, крім як для триваючих правопорушень. Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону. Згідно із п. 7 ст. 247 КУпАП,\~провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених\~ст. 38 КУпАП. Судовим розглядом встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що ним вчинено правопорушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, підприємством занижено суму єдиного внеску на загальну суму 1827,02 грн. за червень 2018 року, \~яку було самостійно відкориговано платником у липні 2018 року, проте, оскаржувна постанова складена відповідачем лише 31.08.2021 р., тобто, з порушенням строків, встановлених \~статтею 38 КУпАП. Таким чином, \~оскільки вищевказане \~правопорушення не носить характер триваючого \~та на час винесення оскаржуваної постанови відповідача сплинули строки притягнення до адміністративної відповідальності, \~встановлені ч. 1\~ст. 38 КУпАП, \~то відповідачем протиправно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в \~постановах Верховного Суду від 24.01.2019 р. у справі № 203/28/17, від 08.06.2021 р. у справі № 761/25397/16-а. Відповідно до \~п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Згідно із \~ч. 2\~ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього\~Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, \~що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, оскільки постанова Головного упраління ДПС у Харківській області № 2361/20-40-07-30 від 31.08.2021 р. про накладення адміністративного стягнення, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1\~ст.165-1 КУпАП\~у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. складена відповідачем з порушенням \~строку, встановленого статтею 38 КУпАП, а належним способом захисту прав \~позивача \~є скасування вказаної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно \~до \~п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 \~ч. 1 ст. 317 \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право \~скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у \~відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного \~застосування норм \~матеріального права. Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.01.2022 р. \~та прийняти постанову, якою частково задовольнити позов \~ [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, \~судові витрати \~за подання адміністративного позову в розмірі 454 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 681 грн., а разом 1135 грн. підлягають стягненню на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.

Результат розгляду: partial