Рішення адміністративного суду від 2022-06-16 00:00:00+03

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просила: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 13.04.2020 №0006623305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 72603,40 грн. за податковими зобов`язаннями та 18510,85 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), а всього на суму 90754,25 грн. - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 13.04.2020 №0006633305, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 510 грн. - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 13.04.2020 №0006643305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 6050,28 грн. за податковим зобов`язанням та 1512,57 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), а всього на суму 7562,85 грн. - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 13.04.2020 №0006653305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 20894 грн. за податковим зобов`язанням та 5223,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), а всього на суму 26117,50 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що під час проведення перевірки, за наслідками якої було прийнято спірні податкові повідомлення- рішення, відповідачем не було належним чином досліджено надані позивачем первинні документи, що призвело до помилкових висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства України внаслідок заниження: податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності; суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу; сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу; сум податкових зобов`язання на загальну суму ПДВ. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 13.04.2020 №0006623305, яким Фізичній особі-підприємцю [PERSON] збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 72603,40 грн. за податковими зобов`язаннями та 18510,85 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), а всього на суму 90754,25 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 13.04.2020 №0006633305, яким до Фізичної особи-підприємця [PERSON] застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 510 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 13.04.2020 №0006643305, яким Фізичній особі-підприємцю [PERSON] збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 6050,28 грн. за податковим зобов`язанням та 1512,57 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), а всього на суму 7562,85 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 13.04.2020 №0006653305, яким Фізичній особі-підприємцю [PERSON] збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 20894 грн. за податковим зобов`язанням та 5223,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), а всього на суму 26117,50 грн. Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1249,50 грн. (одна тисяча двісті сорок дев`ять гривен 50 копійок) гривні за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області. В задоволенні вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката відмовлено. Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено зокрема про те, що судом першої інстанції не враховано, що будь-які суми витрат фізичної особи суб`єкта підприємницької діяльності до моменту одержання доходу від результату такої діяльності є його власним ризиком, тобто, виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд витрат, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає. За вказаних обставин, відповідач вважає, що ФОП [PERSON] безпідставно включила до складу валових витрат суми: за послуги з правової допомоги витрат за 2018 рік у розмірі 35000 грн., за 2019 рік у розмірі 42000 грн., які не пов`язані з господарською діяльністю; за орендну плату та компенсацію понесених витрат за 2018 рік у розмірі 52429,72 грн., за 2019 рік у розмірі 60324,19 грн. за орендоване приміщення, яке не використовується у господарській діяльності з метою отримання доходу; за придбані ТМЦ у розмірі 55453,33 грн. у 2018 році та у розмірі 54924,83 грн. у 2019 році, які за власним бажанням можуть включатися до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, у вигляді амортизаційних відрахувань з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. Крім того, відповідач зазначив про те, що позивач всупереч вимогам діючого законодавства не нараховує податкові зобов`язання на частині орендованого приміщення площею 18 кв.м., яке передає у безкоштовне користування ФОП [PERSON] на суму орендної плати та компенсації понесених витрат на утримання, у зв`язку з чим ФОП [PERSON] занижено податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 20894 грн. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в період часу з 10.02.2020 по 28.02.2020 на підставі п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ (із змінами та доповненнями), п.13.1 ст.13 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до направлення від 10.02.2020 №71, №72 та наказу від 10.01.2020 №32, виданих ГУ ДПС у Запорізькій області та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2020 рік, головними державними ревізорами-інспекторами відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС у Запорізькій області [PERSON] та [PERSON] була проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ФОП [PERSON] за період діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2019 з метою своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до затвердженого плану перевірки. За результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки складено акт від 06.03.2020 за №74/08-01-33-05/ [NUMBER] (т. 1, а.с. 10-52). З зазначеного акта перевірки слідує, що перевіркою були встановлені наступні порушення: - пп. 164.1.3 п. 164.1 ст.164, п. 177.2, пп. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 72603,40 грн. в т.ч. за 2018р. на суму 33886,40 грн., за 2019р. на суму 38717,00 грн. - пп. 164.1.3 п. 164.1 ст.164, підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ, а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 6050,28грн., в т.ч. за 2018 рік на суму 2823,87 грн., за 2019 рік на суму 3226,42 грн. - п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 (у редакції, що діє з 01.01.2016) Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI із змінами та доповненнями, а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2018р.-2019р. на загальну суму 88741,50 грн. у т.ч. за 2018 рік на суму 41416,72 грн., за 2019 рік на суму 47320,78 грн. - п.п. 14.1.191 п. 14.1 ст.14, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового Кодексу України від 01.12.2010р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) занижено суму податкових зобов`язання на загальну суму ПДВ 20894 грн. - п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ із змінами та доповненнями, а саме ведення книги обліку доходів і витрат з порушення порядку заповнення, яку ведуть фізичні особи підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування протягом 2018р.-2019р. - абз. 3 п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI зі змінами та доповненнями, а саме несвоєчасно перерахований єдиний внесок, нарахований з чистого оподатковуваного доходу за 2019 рік у сумі 1859,25грн. - абз.1 п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI зі змінами та доповненнями, а саме несвоєчасне перерахування єдиного внеску із сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) за перевіряємий період. - пп. «в» п. 176.1 ст.176 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), встановлено перекручення даних наданих в декларації за 2018 рік та за 2019 рік, а саме завищення валових витрат. ФОП [PERSON] з висновками акта від 06.03.2020 №74/08-01-33-05/ [NUMBER] не погодилась та 26.03.2020 подала на нього заперечення (вх. №17626/ФОП від 30.03.2020). До заперечень було додано: додаткову угоду до договору про надання правової (професійно-правничої) допомоги від 26.12.2017 №038290, акт від 31.12.2019 укладеного між ФОП [PERSON] та АО «Гладкий, Яценко та Партнери», звіт про виконання договору про надання правової(професійно-правничої) допомоги від 26.12.2017 №038290, додаткова угода до договору №1 позички об`єкта нерухомого майна від 01.12.2016, додаткова угода до договору №2 позички об`єкта нерухомого майна від 15.08.2019. В листі від 08.04.2020 за №7068/14/08-013305-09 відповідач повідомив позивача, що заперечення до акта документальної планової виїзної перевірки від 06.03.2020 №74/08-01-33-05/ [NUMBER] залишені без задоволення (т. 1, а.с. 53-64). 13.04.2020 за результатами розгляду акта перевірки і заперечень до нього, контролюючим органом було, зокрема, винесено: 1)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~податкове повідомлення-рішення від 13 квітня 2020 року №0006623305, яким ФОП [PERSON] збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 72603,40 грн. за податковими зобов`язаннями та 18150,85 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), а всього - на суму 90754,25 грн. (т. 1, а.с. 65); 2)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~податкове повідомлення-рішення від 13 квітня 2020 року №0006633305, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 510,00 грн. (т. 1, а.с. 66); 3)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~податкове повідомлення-рішення від 13 квітня 2020 року №0006643305, яким ФОП [PERSON] збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 6050,28 грн. за податковими зобов`язаннями та 1512,57 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), а всього на суму 7562,85 грн. (т .1, а.с. 67); 4)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~податкове повідомлення-рішення від 13 квітня 2020 року №0006653305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість, на суму 20894,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 5223,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), а всього - на суму 26117,50 грн. (т. 1, а.с. 68). Підставою для винесення цих податкових повідомлень-рішень стали висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог п.44.1 п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.82, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.177.2. пп.177.4.1 п.177.4 ст.177, пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10. пп.14.1.181 п.14.1 ст.14. п.198.1. п.198.3. п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України. 22.04.2020 не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, ФОП [PERSON] оскаржила їх в адміністративному порядку. 15.06.2020 рішенням Державної податкової служби України №19087/6/99-00-06-02-04-06 скаргу представника ФОП [PERSON] було залишено без задоволення. Податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 13.04.2020 №0006623305, №0006633305, №0006643305, №0006653305 - залишено без змін (т. 1, а.с. 69-72). Правомірність податкових повідомлень-рішень від 13.04.2020 №0006623305, №0006633305, №0006643305, №0006653305 є предметом судового розгляд у даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає \~Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (далі - ПК України). Згідно з пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі - Закон №996) встановлено, що первинний документ це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення і повинен мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Пунктом 177.2 статті 177 ПК України (в редакції, що діяла у період, який перевірявся) встановлено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Відповідно до пп.177.4.2 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; Також згідно з пп.177.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг. Щодо витрат на оплату послуг з правової допомоги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Контролюючий орган в акті перевірки вказує на те, що в актах прийому-передачі зазначено номер договору про надання правової допомоги, який не відповідає номеру укладеного договору. Водночас, відповідно до акту, підписаного 31.12.2019 ФОП [PERSON] та АО «Гладкий, Яценко та Партнери», сторони виявили, що в актах прийому-передачі №1 від 30.03.2018, №2 від 30.04.2018, №3 від 31.05.2018, №4 від 29.06.2018, №5 від 31.07.2018, №6 від 31.08.2018, №7 від 28.09.2018, №8 від 31.10.2018, №9 від 30.11.2018, №10 від 28.12.2018, №11 від 31.01.2019, №12 від 28.02.2019, №13 від 29.03.2019, №14 від 30.04.2019, №15 від 31.05.2019, №16 від 28.06.2019, №17 від 31.07.2019, №18 від 30.08.2019, №19 від 30.09.2019, №20 від 31.10.2019, №21 від 29.11.2019, №22 від 30.12.2019, підписаних сторонами, в якості номера договору, зазначено помилково №4401 замість правильного №038290, а відтак сторони виправили описку в частині номера договору, зазначеного в підписаних сторонами актах прийому передачі, зазначаючи правильний номер договору «№038290» замість помилкового «№ 4401». Відповідач в акті перевірки також зазначає, що в наданих актах прийому-передачі немає можливості встановити вид та характер наданих послуг, які безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю. А тому, контролюючий орган зазначає, що на його думку, витрати по сплаті за послуги з правової допомоги не пов`язані з господарською діяльністю позивача. Проте, у звіті про виконання договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 26 грудня 2017 року №038290, складеного в порядку п.2 ч.1 ст.21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», детально перелічені послуги з правової (професійної правничої) допомоги, які Адвокатське об`єднання «Гладкий, Яценко та Партнери» надало ФОП [PERSON] в період з 26 грудня 2017 року по 30 грудня 2019 року, а саме: надання консультацій з питань оформлення трудових відносин з працівниками, з питання укладення господарських договорів, з питання нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з питання складання документів, які використовуються при оформленні господарських правовідносин з контрагентами, з питання порядку подання податкової звітності, з питання виконання господарських договорів, з питання ведення обліку доходів і витрат, з питання обчислення та сплати військового збору, з питання правового регулювання розміщення літніх майданчиків, з питання відповідальності за неналежне виконання господарських зобов`язань та з питання претензійної роботи з контрагентами, з питання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій, з питання обліку робочого часу працівників, з питання реєстрації потужностей, з питання дотримання законодавства про роздрібну торгівлю алкогольними напоями, з питання дотримання законодавства про захист прав споживачів, з питання правового регулювання рекламування товарів і послуг, з питання порядку припинення дії господарських договорів. З вищевказаного звіту слідує, що правова допомога, витрати на оплату якої понесла ФОП [PERSON] , повністю стосується господарської діяльності позивача, а тому ці витрати були обґрунтовано віднесені до складу валових витрат ФОП [PERSON] як платника податків. При цьому, матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що копії акту, звіту і додаткової угоди надавалися контролюючому органу, зокрема разом із запереченнями на акт перевірки. Перевіряючи доводи сторін стосовно віднесення сум витрат на оплату правової допомоги до складу валових витрат, суд першої інстанції правильно врахував правові висновки Верховного Суду. Так, в постанові від 12.02.2019 у справі № 817/815/16 Верховний Суд висловив правовий висновок, згідно з яким, витрати, понесені на оплату юридичних послуг, є витратами на оплату за виконання робіт, послуг, та включаються до складу витрат фізичної особи підприємця відповідно до підпункту 177.4.2 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України. Також, в постанові від 10.05.2018 у справі № 820/1763/16 Верховним Судом висловлена правова позиція, за якою, ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Акт наданих послуг з зазначенням фактично поставленої послуги за напрямом, вказаним в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Спірні послуги (а саме, юридичні послуги) фактично спрямовані на забезпечення підприємницької діяльності позивача, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача. Таким чином, ФОП [PERSON] правомірно включила витрати на оплату правової допомоги адвокатського об`єднання до складу своїх валових витрат. Щодо витрат на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг, суд апеляційної інстанції зазначає таке. Контролюючий орган в акті перевірки дійшов висновку, що ФОП [PERSON] безпідставно включила до складу валових витрат суму, сплачену Споживчому товариству «Виробниче торгівельне підприємство «Аврора» за оренду частини нежитлового приміщення площею 18 кв.м та компенсацію комунальних послуг. Свої висновки контролюючий орган мотивує тим, що в оренді у ФОП [PERSON] перебуває нежитлове приміщення площею 135 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] . З них, частину приміщення площею 18 кв.м ФОН [PERSON] передала в користування ФОП [PERSON] за двома договорами позички, від 01.12.2016 та від 15.08.2019. Тому, контролюючий орган вважає, що частина приміщення площею 18 кв.м не використовується в господарській діяльності ФОП [PERSON] . Водночас, позивачем надано копію додаткової угоди від 01.12.2016 до договору №1 позички об`єкта нерухомого майна, а також копію додаткової угоди від 15.08.2019 до договору №2 позички об`єкта нерухомого майна. Вищевказаними додатковими угодами, договори позички були доповнені пунктами 10 наступного змісту: « 10. Позичкодавець зберігав за собою право користування об`єктом позички. Протягом дії предмета договору, користування предметом позички позичкодавець та користувач здійснюють спільно, за взаємною згодою. Сторони не мають права перешкоджати одна одній у здійсненні права користування об`єктом позички». Додаткові угоди є невід`ємними частинами договорів позички. Таким чином, у відповідності до умов договорів позички (в редакції додаткових угод до них), позивач зберігала за собою право користування усім приміщенням, в тому числі і його частиною площею 18 кв.м, яка була предметом договорів позички. Тому, частина приміщення площею 18 кв.м, на яку вказав контролюючий орган, використовувалась в господарській діяльності ФОП [PERSON] , а тому втрати на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг, в тому числі щодо частини приміщення 18 кв.м були обґрунтовано віднесені до складу валових витрат позивача, як платника податків. Копії додаткових угод надавалися контролюючому органу ще до винесення спірних податкових повідомлень-рішень, а саме: разом із запереченнями на акт перевірки, однак контролюючий орган безпідставно не врахував зміст цих документів. 05 березня 2019 року Верховним Судом прийнято постанову у справі №814/2950/16, якою залишено без задоволення касаційну скаргу державної податкової інспекції. За обставинами справи №814/2950/16, позивач здав в оренду приміщення, однак при цьому сплачував за це приміщення витрати на електроенергію. Контролюючий орган виключив ці витрати зі складу валових витрат платника податків. Верховний Суд, встановивши, що одним із видів діяльності позивача є надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20), зазначив, що відповідач необґрунтовано зменшив валові витрати позивача та нарахував позивачу податок на доходи фізичних осіб в цій частині. Наведене вище свідчить про те, що навіть якщо особа здала приміщення в користування іншій особі, то всі понесені орендодавцем (позичкодавцем) втрати на утримання такого приміщення (в т.ч. на оплату електроенергії) включаються до складу валових витрат орендодавця (позичкодавця), якщо останній має зареєстрований вид діяльності за КВЕД 20 «Падання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна». Як свідчить інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (копія долучена до матеріалів справи). ФОП [PERSON] здійснює господарську діяльність в т.ч. за КВЕД 68.20 «Надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна». Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що витрати на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг були обґрунтовано включені позивачем до складу валових витрат, що спростовує доводи від відвідача про протилежне. Стосовно витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Компанія Вентсервіс», ТОВ «МФ Легко», ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ТОВ «АЛЛО». Підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 20000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 20000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік). За приписами підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку. Пунктом 138.8 статті 138 ПК України встановлено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну). Як зазначено у підпункті 138.8.1 пункту 138.8 статті 138 ПК України, до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку. З акта перевірки та відзиву слідує, що контролюючий орган вважає безпідставним включення ФОП [PERSON] до складу валових витрат сум, сплачених за придбання вентилятора вартістю 17173,33 грн., стелажу вартістю 14980,00 грн., шафи вартістю 16000,00 грн., телевізора вартістю 7300,00 грн., Ірhоnе 8+ вартістю 16999,00 грн., Ірhоnе XS вартістю 24599,00 грн., стола виробничого вартістю 6661,00 грн., ноутбука вартістю 6665,83 грн. Контролюючий орган посилається на те, що ці товарно-матеріальні цінності є основними засобами, а тому не можуть включатися до складу валових витрат, але можуть включатися до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, у вигляді амортизаційних відрахувань з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. Проте, посилання контролюючого органу на необхідність їхньої амортизації замість включення їх вартості до складу валових витрат є безпідставними, з огляду на відсутність законодавчо встановленої форми ведення обліку вартості, яка амортизується, для фізичних осіб - підприємців. Так, контролюючий орган в акті перевірки сам зазначає, що «...на сьогодні законодавчо не встановлена форма ведення такого обліку...», але при цьому вважає, що ФОП може використовувати Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби». В той час як в пункті 2 згаданого Положення зазначається, що воно застосовується юридичними особами. Крім того, ч.1 ст.2 Закону України «Про бухгалтерський облік а фінансову звітність в Україні» визначає, що закон поширюється на юридичних осіб. Таким чином, для фізичних осіб підприємців не передбачено порядку ведення обліку вартості, яка амортизується. Отже, посилання контролюючого органу на те, що позивач не мала право включати вартість цих товарів до складу валових витрат є безпідставними. Крім того, слід зазначити. що контролюючий орган стосовно таких ТМЦ, як стіл вартістю 6661,00 грн. та ноутбук вартістю 6665,83 грн. не визначив, чи була це вартість з ПДВ, чи вартість без ПДВ. Адже, відповідно до п.8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» (якщо й брати його до уваги), первісна вартість об`єкта основних засобів включає в себе суми непрямих податків лише в тому випадку, якщо вони не відшкодовуються підприємству. Оскільки ФОП [PERSON] є платником ПДВ, а отже, сплачений нею ПДВ включається до податкового кредиту, а відтак, за змістом наведеного вище п.8 Положення, суми ПДВ не включаються до вартості основних засобів. Тому, стіл вартістю 6661,00 грн. з ПДВ та ноутбук вартістю 6665,83 грн. з ПДВ. в цілях обліку основних засобів, повинні мати вартість без урахування ПДВ, а така вартість є нижчою ніж 6000,00 грн., тому вказані товари не можуть вважатися основними засобами, що потребують амортизації. Слід також звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 14 травня 2019 року у праві №813/2667/15. За обставинами справи №813/2667/15 фізичною особою-підприємцем було віднесено до складу валових витрат кошти, сплачені за придбання основних засобів. Відповідач (податковий орган) вважав, що такі кошти не можуть бути віднесені до витрат. В свою чергу, Верховний Суд констатував, що факт придбання вказаних товарів не ставиться під сумнів контролюючим органом, як не поставлено під сумнів і те, що придбані підприємцем основні засоби використовуються ним при здійсненні основного виду діяльності. В даній справі, відповідач не ставить під сумнів ні факт придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Компанія Вентсервіс», ТОВ «МФ Легко», ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ТОВ «АЛЛО», ні ту обставину, що придбані позивачем: вентилятор, стелаж, шафи, телевізор, телефони, стіл і ноутбук використовуються ФОП [PERSON] при здійсненні основною виду діяльності - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, мри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, з урахуванням вищевикладеної позиції Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ФОП [PERSON] правомірно віднесла витрати на придбання вказаних товарно-матеріальних цінностей до склад) своїх валових витрат. Стосовно витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей у ФОП [PERSON] і ТОВ «Мултипак». Контролюючий орган вважає, що ФОП [PERSON] завищено суму валових витрат на вартість товарно-матеріальних цінностей, придбаних у ФОП [PERSON] і ТОВ «Мултипак». Свої висновки контролюючий орган мотивує тим, що ці вироби не використовуються у господарській діяльності по реалізації алкогольних напоїв та пива, та для дотримання належного стану орендованого приміщення. Однак, щодо товарів, придбаних у ФОП [PERSON] , то як зазначив позивач, контейнер 230x130x78 мм ПС-120 та контейнер [NUMBER] мм ПС-100 використовується для зберігання тари, необхідної для розливу алкогольних напоїв; серветка біла 24x24 см та серветка целюлозна 18x20 см, а також пергаментний папір необхідні для сервірування столу при подачі алкогольних напоїв відвідувачам; соломка, мішалка дерев`яна, бамбукові палички та ложка чайна використовуються для забезпечення можливості для споживачів вживати алкогольні напої, а також є елементом декору при сервіруванні цих напоїв; плівка пакувальна, фольга та пакет необхідні для належного упакування алкогольних напоїв, які продаються споживачам «з собою» та для зберігання ємкостей з напоями; рукавички нітрилові необхідні для роботи працівників, які контактують з посудом. Цукор, придбаний у ТОВ «Мултипак», розфасовується та надається ФОП [PERSON] споживачам - відвідувачам закладу з метою рекламування закладу, оскільки на упаковку цукру наносяться матеріали рекламного характеру, спрямовані на привернення уваги споживачів до закладу та його господарської діяльності. Зазначені пояснення надавалися контролюючому органу ще до винесення податкових повідомлень-рішень, однак були проігноровані контролюючим органом, та контролюючий орган безпідставно не врахував зміст цих пояснень. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач правомірно включила витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей у ФОП [PERSON] і ТОВ «Мултипак» до складу валових витрат. Щодо податкових зобов`язань з податку на додану вартість, суд апеляційної інстанції зазначає таке. Відповідач в акті перевірки дійшов висновку про заниження суми податкових зобов`язань на загальну суму ПДВ 20894 гривень. Такий висновок податковий орган мотивує тим, що ФОП [PERSON] передавала частину орендованого приміщення, площею 18 кв. м у безкоштовне користування ФОП [PERSON] за договорами позички. Відтак вважає, що ФОП [PERSON] має нараховувати податкові зобов`язання на частину орендованою приміщення площею 18 кв.м, яке передає у безкоштовне користування ФОП [PERSON] . В акті перевірки відповідач посилався на те, що, в даному випадку, має місце постачання товару, підкресливши, що мова йде про дарування товару. Проте контролюючий орган не звернув уваги на той факт, що за договором позички право власності до користувача не переходить, а тому позичка і дарування мають різні правові наслідки. Так, відповідно до ч.1 ст.827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передали другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. З огляду на вказане, суд першої інстанції правильно вказав, що позичку не можна вважати постачанням товару в розумінні пп. 14.1.191 п.14.1 ст. 14 ПК України, а тому операція з надання частини приміщення у позичку не належить до об`єктів оподаткування податком на додану вартість. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо помилковості висновків суду першої інстанції стосовно неправомірності накладення на позивача штрафу в розмірі 510,00 грн. за п.121.1 cт.121 ПK України, тому в цій частині, з урахуванням положень ст. 308 КАС України, рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не переглядається. Поряд із зазначеним, колегія суддів враховує, що в провадженні Запорізького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 280/3605/20 за позовом ФОП [PERSON] до Головного управління ДПС у Запорізькій області про скасування постанов про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення. У справі № 280/3605/20 ФОП [PERSON] оскаржувала вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.04.2020 № Ф-0006673305 та рішення від 13.04.2020 № 0006663305 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, які були винесені податковим органом за результатами документальної планової виїзної перевірки позивача на підставі \~акта перевірки від 06.03.2020 за №74/08-01-33-05/ [NUMBER] . Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2020 у справі №280/3605/20 адміністративний позов ФОП [PERSON] задоволено в повному обсязі. Задовольняючи позов суд виходив з того, що висновки контролюючого органу про неправомірність віднесення позивачем до складу валових витрат за 2018-2019 роки витрат на оплату послуг з правової допомоги; витрат на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг; витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Компанія Вентсервіс», ТОВ «МФ Легко», ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ТОВ «АЛЛО»; витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей у ФОП [PERSON] і ТОВ «Мултипак», не підтверджені належними та допустимими доказами. Вказане рішення Запорізького окружного адміністративного суду набрало законної сили 21.04.2021. Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції у даній справі, що положення акта перевірки від 06.03.2020 за №74/08-01-33-05/ [NUMBER] про порушення позивачем вимог п.44.1 п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.82, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.177.2. пп.177.4.1 п.177.4 ст.177, пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10. пп.14.1.181 п.14.1 ст.14. п.198.1. п.198.3. п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, тому спірні податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі такого акта, є протиправними та підлягають скасуванню. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Результат розгляду: denied