Рішення адміністративного суду від 2022-01-11 00:00:00+02

[PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до [INFO] (Військова частина [NUMBER] ), в якому просив суд першої інстанції: - визнати протиправною бездіяльність [INFO] /військова частина [NUMBER] щодо затримки повного розрахунку при\~ \~звільненні та\~ \~невиплати [PERSON] \~грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. - стягнути з Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України/військова частина [NUMBER] на користь [PERSON] грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 35215,87 грн.; - стягнути з Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України/військова частина [NUMBER] на користь [PERSON] середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 03.02.2021 по 11.05.2021 у сумі 39 218,07 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що відповідачем станом на день його звільнення не було виплачено йому грошову компенсацію за не отримане речове майно, а тому просив стягнути вказану компенсацію з відповідача. \~Окрім того, позивач також просив стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при його звільненні. 25.06.2021 представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій останній просив суд першої інстанції: - визнати протиправною бездіяльність [INFO] /військова частина [NUMBER] щодо затримки повного розрахунку при\~ \~\~звільненні та\~ \~\~невиплати [PERSON] грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; - стягнути з Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України/військова частина [NUMBER] на користь [PERSON] середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 03.02.2021 по 23.06.2021 у сумі 56 603,40 грн. Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [INFO] (Військова частина [NUMBER] ) \~про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації та середнього заробітку в частині позовних вимог про стягнення з Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України/військова частина [NUMBER] на користь [PERSON] грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 35215,87 грн. \~- закрито. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 року позов [PERSON] до [INFO] (Військова частина [NUMBER] ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку задоволено \~частково. Зобов`язано Сумський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України виплатити [PERSON] середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 03.02.2021 по 23.06.2021 у розмірі 34694,65 грн. У задоволенні інших вимог - відмовлено. [INFO] (військова частина [NUMBER] ), не погодившись з вищевказаним рішення суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що повністю не погоджується з рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 року, вважаючи його немотивованим та таким, що не ґрунтується на вимогах закону. Вважає, що суд першої інстанції не сприйняв належним чином доводи прикордонного загону, як відповідача по справі, не провів належного аналізу нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, та не врахував правові позиції Верховного Суду, які є обов`язковими для застосування, а відтак неправильно застосував норми матеріального права, що є беззаперечною підставою для скасування судового рішення. Посилається на те, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки тому факту, що позивач порушив строк звернення до суду, посилаючись при цьому на приписи ст. 122, 123 КАС України та на правові позиції Верховного Суду. Зазначає, що позивач виключений зі списків особового складу Сумського прикордонного загону 02.02.2021 року (наказ начальника прикордонного загону від 02.02.2021 № 41-ОС), однак звернувся \~до суду про стягнення середнього заробітку лише в травні 2021 року, тобто, більш ніж через місяць після звільнення з військової служби. При цьому, зазначає, що позивач не надав до суду доказів, які обґрунтовують поважність пропуску ним строку звернення до суду та не вказав з чим саме була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення його прав і до моменту звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Крім того, зазначає, судом першої інстанції під час прийняття судового рішення на користь позивача були проігноровані факти, які відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/95134/15-ц здатні вплинути на суму грошової компенсації у порядку ст.117 КЗпП України. Посилається, що з урахуванням принципів добросовісності, розсудливості, розумності і справедливості, позовні вимоги щодо стягнення із Сумського прикордонного загону Державної прикордонної служби України середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби з моменту виключення із списків особового складу є необґрунтованими та безпідставними. Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що \~рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що задоволення не підлягає, просив залишити скаргу без \~\~\~\~\~\~\~\~\~задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі №480/3926/21 без змін. Окрім того, у зазначеному вище відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача прохав здійснити \~розгляд справи без їх з позивачем участі. Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ч.4 ст.229 КАС України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга \~підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу у Сумському прикордонному загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України/військова частина [NUMBER] . Наказом начальника 5-го прикордонному загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України 02.02.2021 №41-06 з позивачем припинено контракт та виключено зі списків особового складу. Під час звільнення позивача з військової служби з ним не проведено повний розрахунок та не виплачено компенсацію за неотримане речове майно. Вказану компенсацію позивачу виплачено лише 24.06.2021. У зв`язку з несвоєчасною виплатою вказаної вище компенсації, позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 03.02.2021 по 23.06.2021 у сумі 56 603,40 грн. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок, яка буде співмірною з урахуванням усіх обставин справи, становитиме 34 694,65 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, вважаючи, що наявні правові підстави для зміни оскаржуваного рішення суду, з огляду на наступне. Так, згідно з ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч.7 ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Спеціальне законодавство, що регламентує порядок проходження військової служби, не містить норм щодо регулювання виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку у зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, за загальним правилом норми спеціального законодавства є \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~пріоритетними, тоді як норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Слід зауважити, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Водночас, такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вищевказаний висновком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 21.10.2021 року по справі №640/14764/20. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З огляду на неврегульованість спеціальним законодавством питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні з військової служби, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України. \~Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.06.2021 року по справі №480/2577/20, яка відповідно до ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковою для врахуванням у спірних правовідносинах по даній справі, оскільки спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, а тому колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення із військової служби. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців неодноразово викладено Верховним Судом, зокрема у постановах від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19, від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 20 січня 2021 року у справі № 200/4185/20-а, від 20 січня 2021 року у справі № 240/12238/19, від 05 березня 2021 року у справі № 120/3276/19-а, від 31 березня 2021 року у справі № 340/970/20 \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Так, за правилами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 117 КЗпП України обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Колегія суддів зазначає, що закріплені у ст.ст.116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 31.10.2019 р. по справі №825/598/17. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені ст.116 КЗпП України строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби всі належні до йому виплати суми, в \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~т.ч. грошову компенсацію за неотримане речове майно. Як вбачається з матеріалів даної справи, позивач проходив військову службу в \~ [INFO] (Військова частина [NUMBER] ). Відповідно до витягу з наказу начальника 5-го прикордонному загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 02.02.2021 №41-06 з позивачем було припинено (розірвано) контракт та виключено зі списків особового складу. Остаточною датою закінчення проходження військової служби визначено 02 лютого 2021 року (а.с.7). Колегія суддів звертає увагу, що матеріалами даної справи підтверджується факт того, що при звільненні позивача з військової служби \~з останнім не було проведено повний розрахунок, а саме не було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно. При цьому, така компенсація була виплачена позивачу лише 24.06.2021 р. (а.с. 36), тобто в порушення приписів ст.116 КЗпП України. Посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань на виплату грошової компенсації вартості недотриманого речового майна колегія суддів відхиляє, оскільки в даному випадку вказана компенсація підлягала виплаті відповідачем позивачу при звільненні \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~останнього, а відсутність бюджетних асигнувань на виплату такої компенсації не звільняє відповідача від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Колегія суддів звертає увагу, що \~Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні \~не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (п. 71 постанови від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 вказала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Також вказано, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц. \~\~\~\~Крім того у вищевказаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 1. розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 2. період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 3. \~ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 4. інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 20.01.2021 року по справі №240/12238/19 в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З урахуванням приписів ч.5 ст.242 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне врахувати наведені вище правові позиції Верховного Суду (Великої Палати Верховного Суду) та застосувати в даній справі критерії зменшення розміру відшкодування, з огляду на таке. Так, судом апеляційної інстанції, враховуючи приписи ч.4 ст.9 КАС України, з метою з`ясування всіх обставин у справі було протокольною ухвалою від 08.12.2021 року \~витребовано у 5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина [NUMBER] ) належним чином завірені документи щодо нарахованих та виплачених позивачу виплат при звільненні з військової служби. На виконання зазначеної вище ухвали, 5 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (військова частина [NUMBER] ) було направлено до суду апеляційної інстанції розрахункові \~листи позивача \~за лютий 2021 р. та червень 2021 р. Зі змісту розрахункового листа за лютий \~2021 р. вбачається, що позивачу при звільненні з військової служби було нараховано виплати \~\~всього у сумі 113 929, 14 грн. (перераховано на картку 112130, 32 грн.). При цьому, \~зі змісту розрахункового листа за червень 2021 р. вбачається, що позивачу було нараховано компенсацію за речове майно, всього 35 215, 87 грн. (перераховано на картку 34687, 63 грн.). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Колегія суддів зазначає, що \~середній заробіток працівника згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" обраховується за правилами, визначеними у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок №100). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пунктом 5 Порядку №100 передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Колегія суддів зазначає, що згідно наявної в матеріалах справи довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно - правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним страхуванням від 28.04.2021 р. №238 \~за грудень 2020, січень 2021 вбачається, що середньоденне грошове забезпечення позивача складає 404, 31 грн. (а.с.9). \~ Матеріали справи фактично не містять заперечень учасників по справі \~щодо розрахунку та суми середньоденного грошового забезпечення позивача. Окрім того, колегія суддів зазначає, що зі змісту наведеної вище довідки вбачається, що вказаний розрахунок середньоденного грошового забезпечення позивача є розрахунком за календарний день. \~ Так, з урахуванням наданої 5 прикордонним загоном \~Державної прикордонної служби України (військова частина [NUMBER] ) інформації щодо нарахованих та виплачених позивачу виплат при звільненні з військової служби, загальна сума нарахованих позивачу виплат (у т.ч. грошової компенсації за неотримане речове майно) складає 149 145, 01 грн. (113 929, 14 +35 215, 87). Грошова компенсація за неотримане позивачем речове майно у сумі 35 215, 87 грн. в загальній сумі здійснених позивачу виплат \~складає \~23,61% (35 215, 87 х 100:149 145, 01). Загальна кількість днів затримки повного розрахунку з позивачем складає 141 календарний день (з 03.02.2021 по 23.06.2021). \~ Враховуючи наведене вище, у т.ч. критерії зменшення розміру відшкодування середнього заробітку за несвоєчасну виплату сум при звільненні відповідно до правової позиції \~Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.06.2019 р. по справі №761/9584/15-ц, колегія суддів визначаючи належну до виплати відповідачем позивачу суми середнього заробітку \~за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 03.02.2021 по 23.06.2021, приходить до висновку, що такою є сума у розмірі 13 459 грн. 52 коп. (404, 31 х 141:100 х 23,61). При цьому, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що належною до виплати відповідачем позивачу сумою середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні \~за період з 03.02.2021 по 23.06.2021 є сума у розмірі 34 694,65 грн., оскільки така сума є неспівмірною, \~а \~розрахунки цієї суми є некоректними та такими, що суперечать наведеним вище висновкам. Стосовно посилання суду першої інстанції на правову позицію Другого апеляційного адміністративного суду, викладену у постанові від 02.12.2020 по справі №480/2925/20, то \~колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому правова позиція суду апеляційної інстанції у вказаній справі не є обов`язковими для врахування у даній справі. \~ Вимоги позивача про те, що належною до виплати відповідачем позивачу сумою середнього заробітку \~за несвоєчасний розрахунок при звільненні \~за період з 03.02.2021 по 23.06.2021 є сума у розмірі 56 603,40 грн. колегія суддів відхиляє, оскільки вказана сума є суттєво завищеною та непропорційною та її визначення суперечить вищенаведеним висновкам суду. Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки тому факту, що позивач порушив строк звернення до суду, посилаючись на приписи \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ст. 122, 123 КАС України та правові позиції Верховного Суду, зазначаючи при цьому, що \~позивач був виключений зі списків особового складу Сумського прикордонного загону 02.02.2021 року (наказ начальника прикордонного загону від 02.02.2021 № 41-ОС), однак звернувся до суду про стягнення середнього заробітку лише в травні 2021 року, тобто, більш ніж через місяць після звільнення з військової служби, то колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на наступне. Так, з урахуванням правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 \~невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В даному випадку, на момент звільнення позивача з військової служби відповідачем не було виплачено всіх належних до виплати сум (грошову компенсацію за неотримане речове майно) і лише після звернення [PERSON] до суду першої інстанції із позовом, в процесу розгляду даної справи судом відповідачем було здійснено виплату зазначеної компенсації, а тому відсутні підстави вважати, що позивачем було пропущено строки звернення із вимогами щодо виплати йому середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Аналогічно, з наведених вище висновків, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав до суду доказів, які обґрунтовують поважність пропуску ним строку звернення до суду та не вказав з чим саме була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення його прав і до моменту звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Стосовно посилання учасників по справі на правові позиції Верховного Суду, зокрема представника позивача у відзиві на апеляційну скаргу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.07.2019 по справі №805/3167/18-а, то колегія суддів вважає, що враховуючи приписи ч.5 ст.242 КАС України врахуванню у спірних правовідносинах підлягають наведені вже вище судом у даній справі правові позиції цього суду (Верховного Суду), зокрема правова позиція \~Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26.06.2019 р. по справі №761/9584/15-ц. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими. \~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 317 КАС України визначено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що внаслідок неповного з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, а також неправильного застосування судом норм матеріального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні, шляхом викладення другого абзацу резолютивної частини цього рішення в наступній редакції: "Зобов`язати [INFO] (Військова частина [NUMBER] ) виплатити [PERSON] середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні \~за період з 03.02.2021 по 23.06.2021 у розмірі 13 459 (тринадцять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 52 коп.". В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 по справі №480/3926/21 підлягає залишенню без змін. Підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні. Оскільки, відповідно до п.1 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище, і позивач не був службовою особою, який у значенні вказаного вище Закону займав відповідальне або особливо відповідальне становище, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч.5 ст.328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Результат розгляду: partial