Рішення адміністративного суду від 2022-09-28 00:00:00+03

28.08.2020р. ГУ ДПС в Одеській області звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до [PERSON] , в якому просило суд стягнути з відповідача суму заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму - 3075,94 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до розрахунку податкового боргу, довідки-розрахунку заборгованості та інтегрованих карток платника податкова заборгованість [PERSON] перед бюджетом становить - 3075,94 грн., що виникла в результаті винесення податкового повідомлення-рішення. У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості, на адресу відповідача направлялась податкова вимога, проте заборгованість відповідачем сплачена не була, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року (ухваленим в порядку письмового провадження) у задоволенні адміністративного позову ГУ ДПС в Одеській області - відмовлено в повному обсязі. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 27.04.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.03.2021р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 06.05.2021р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху. Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021р. строк усунення недоліків поданої апеляційної скарги продовжено на 10 днів з моменту отримання копії ухвали. Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження. Відповідач, належним чином повідомлена про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. В ході апеляційного розгляду даної справи, судом апеляційної інстанції, як і судом 1-ї інстанції, було направлено на адресу Подільської районної державної адміністрації, ГУ ДПС в Одеській області, [PERSON] , а також Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області повторні інформаційні запити про уточнення актуальних відомостей щодо місця проживання (реєстрації) відповідача, про місце здійснення (адресу) ФОП [PERSON] господарської діяльності (за код КВЕД 47.53) та відомостей щодо повідомлення (не повідомлення) нею про зміну свого місця проживання чи реєстрації в період з 15.04.2005р. (дати її реєстрації як ФОП) до 22.04.2015р. (дати припинення нею підприємницької діяльності). Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України). Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів доходить висновку про наявність усіх належних підстав для її задоволення. Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. Відповідач - [PERSON] є платником податків та з 04.12.2013р. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю на запит, наданою 17.12.2020р. Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. 04.03.2019р. контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №0006693-5507-1504, яким [PERSON] було визначено суму податкового зобов`язання (основний платіж) з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі - 3075,94 грн. 26.09.2019р. ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкову вимогу форми «Ф» №128448-55, яку засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) було направлено на адресу відповідача: [ADDRESS] . Вважаючи, що визначена сума податкового зобов`язання відповідача є «узгодженою» та набула статусу податкового боргу, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що сума заборгованості (3075,94 грн.), яка заявлена ГУ ДПС в Одеській області до стягнення, не може вважатися узгодженою та не набула статусу податкового боргу, оскільки податкова вимога і податкове повідомлення-рішення були направлені відповідачу не за місцем її реєстрації та без дотримання вимог чинного законодавства, а відтак не можуть вважатися такими, що були вручені платнику податків. Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні \~\~\~в них докази, не може погодитися із висновками, наведеними судом першої інстанції, та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне. Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Як загально відомо, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Як слідує зі змісту приписів пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). А як визначає пп.14.1.162 п.14.1 ст.14 ПК України, пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки. Згідно із пп.14.1.175 п.14.1 вказаної статті, «податковим боргом» вважається сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Тобто, узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником податків в строки, визнається сумою податкового боргу такого платника податків. Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України чітко визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. А як передбачено пп.16.1.11 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи-підприємця. Контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків (пп.20.1.18 п.20.1 ст.20 ПК України). Також, у відповідності до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. Варто зазначити про те, що за визначенням, наведеним у пп.14.1.157 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності. Як передбачено п.п.42.1,42.2 ст.42 ПК України, податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законом, завірені печаткою такого контролюючого органу. Однак, ці документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або ж особисто вручені платнику податків (його представнику). Так, зі змісту вимог п.58.3 ст.58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному ст.42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, що визначений п.42.4 ст.42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. При цьому, у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У разі ж якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не було вручено платнику податків. Згідно положень п.56.15 ст.56 ПК України, скарга, подана із дотриманням строків, визначених п.56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою. Окрім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, що встановлений цим Кодексом (п.п.54.1,54.5 ст.54 ПК України). У відповідності до п.59.1 ст.59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. При цьому, п.59.5 цієї статті передбачає, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Також, у відповідності до п.п.6,7 «Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків» (затв. наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017р. №610, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), податкова вимога надсилається (вручається) платнику податків у письмовій та/або електронній формі. Податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. У той же час, податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи із повідомленням про вручення або ж у порядку, що визначений абз.3 п.6 цього розділу. У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Таким чином, наведеними вище приписами ПК України та Порядком №610 чітко визначено як обов`язок платника подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, повідомляти контролюючі органи про зміну місця проживання фізичної особи-підприємця, так і обов`язок податкового органу відносно надіслання податкових повідомлень-рішень та податкових вимог платнику податку не тільки за місцем його реєстрації, а й останнім відомим місцем проживання (перебування). Строки сплати податкового зобов`язання встановлені ст.57 ПК України, відповідно до п.57.2 якої регламентовано, що у разі коли відповідно до цього Кодексу або ж інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків із причин, \~\~\~\~\~не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в ст.297 МК України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування. У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (п.57.3 згаданої статті). Водночас, у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 (десяти) календарних днів, наступних за днем такого узгодження. За приписами п.56.18 ст.56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду із позовом стосовно визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. Таким чином системний аналіз наведених вище положень податкового законодавства дає підстави для висновку про те, що якщо рішення контролюючого органу про нарахування грошових зобов`язань за результатами судового оскарження не скасовано і фактично є чинним, такі грошові зобов`язання вважаються узгодженими. Питання ж погашення податкового боргу платників податків регулюється главою 9 ПК України. Так, відповідно до п.87.11 ст.87 ПК України, орган стягнення звертається до суду із позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. Як вже зазначалося вище, пп.20.1.18 п.20.1 ст.20 ПК України визначено право органу державної податкової служби на звернення до суду із позовом про стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини. Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги податкового органу (позивача), колегія суддів звертає увагу на те, що для встановлення факту направлення (вручення) фізичній особі податкового повідомлення-рішення поштою у встановленому податковим законодавством порядку, дослідженню та перевірці підлягають: - факт відповідності адреси одержувача (платника податків) у поштовому відправленні конкретному місцю проживання або останньому відомому місцезнаходженню фізичної особи; - факт належного повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому зазначено дату вручення або причини невручення; - факт відповідності дати відправлення на корінці податкового повідомлення-рішення даті, яка зазначена у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення тощо. Вказані висновки щодо застосування норм права, узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.01.2019р. у справі №826/14361/16, та повинні застосовуватись до спірних правовідносин відповідно до ч.5 ст.242 КАС України. Окрім того, судова колегія при вирішенні цієї справи вважає за необхідне врахувати і висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 20.10.2020р. у справі №140/30/20, у відповідності до яких, податкова вимога повинна бути надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням. Додаткових вимог до надсилання податкової вимоги (зазначення в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення реквізитів документа, що надсилається) податкове законодавство не містить. Так, у контексті зазначеного, Верховний Суд вказав, що суди попередніх інстанцій, вказуючи на відсутність доказів в підтвердження того, що на адресу відповідача надіслано саме податкову вимогу, не врахували положень законодавства та наявність в матеріалах вказаної справи конверта, надісланого на адресу відповідача з відміткою про невручення листа «у зв`язку із закінченням терміну зберігання» та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення долученого до цього конверта, які свідчать про надіслання податкової вимоги в порядку, встановленому законом. Так, жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, чи для вжиття додаткових заходів (як-то електронні засоби зв`язку, кур`єрська доставка тощо) щодо вручення податкової вимоги. При вирішенні спорів щодо стягнення боргу, зокрема, якщо предметом спору є факт надсилання податкової вимоги, необхідно враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що податковим органом надіслано податкову вимогу в порядку встановленому законом, платник податків має спростовувати ці доводи. Більш того, суд апеляційної інстанції вважає необхідним наголосити й на тому, що добросовісний платник податків (відповідач) зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі. У разі невиконання цього обов`язку платник податків не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку із цим негативних для такого платника наслідків. Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 21.10.2021р. у справі №360/4692/19. Так, як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, у розумінні ст.ст.42,58 ПК України, податкове повідомлення-рішення від 04.03.2019р. №0006693-5507-1504 та податкова вимога форми «Ф» від 26.09.2019р. №128448-55 вважаються належним чином врученими відповідачці, оскільки вони були фактично надіслані на адресу останнього відомого місцезнаходження цієї фізичної особи: [ADDRESS] , з повідомленням про вручення. Тобто, зазначені документи є належними та достатніми доказами, які підтверджують наявність у відповідача саме узгодженого податкового боргу. При цьому, колегія суддів звертає увагу й на той факт, що за цією ж самою адресою ( [ADDRESS] ) [PERSON] була зареєстрована і як ФОП, про що беззаперечно свідчать відомості, які наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Аналогічна інформація міститься і в Реєстрі самозайнятих осіб, відповідно до якої, відповідач перебувала на податковому обліку в ГУ ДПС в Одеській області (Подільській ДПІ) та обліковувалася за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, з огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що, в даному конкретному випадку, контролюючий орган (позивач) мав цілком законні і обґрунтовані підстави для направлення відповідачу податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги саме за останнім відомим місцем її проживання ( [ADDRESS] ). Будь-якого спростування вказаних висновків відповідачем [PERSON] в ході розгляду справи в судах 1-ї та 2- інстанцій наведено не було та відповідних доказів не надано (у тому числі про повідомлення податкового органу щодо зміни адреси місця проживання). Як встановлено з матеріалів справи та наявних в них рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (із штриховими кодовими ідентифікаторами « 6504409392385» та « 6504410132893»), вказані вище податкове повідомлення-рішення та п/вимога вручені відповідачу 03.07.2019р. та 01.11.2019р. відповідно. Враховуючи, що у матеріалах справи будь-яких доказів оскарження [PERSON] в адміністративному та/або судовому порядку податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019р. №0006693-5507-1504 та податкової вимоги від 26.09.2019р. №128448-55 (прийнятою у зв`язку з не оскарженням нею у будь-якому порядку податкового повідомлення-рішення) не має, то відповідно, визначена позивачем сума грошового зобов`язання - 3075,94 грн. на цей час є «узгодженою», набула статусу податкового боргу та підлягає стягненню. \~При цьому, на користь узгодженості грошового зобов`язання також говорить і той факт, що відповідач, не повідомивши контролюючий орган про зміну місця проживання та достовірно знаючи про наявність податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019р. №0006693-5507-1504 та податкової вимоги від 26.09.2019р. №128448-55, до теперішнього часу у будь-який спосіб їх в будь-який спосіб так і не оскаржила та, відповідно, на даний час вже давно пропустила встановлений чинним законодавством строк на їх оскарження. Отже, виходячи із системного аналізу наведеного вище правового регулювання у контексті встановлених обставин справи, а також через призму згаданих правових висновків Верховного Суду, колегія суддів доходить висновку, що заявлена до стягнення сума заборгованості у розмірі 3075,94 грн. вважається узгодженою та набула статусу податкового боргу, а тому, відповідно, підлягає стягненню у судовому порядку. З урахуванням викладеного, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції в ході розгляду даної справи не надав належної правової оцінки викладеним вище обставинам справи та не застосував норми Закону і нормативно-правових актів, що врегульовують правовідносини, які виникли між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень на час заявленого позову. Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»). Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Отже, доводи апеляційної скарги є суттєвими та свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірне застосування ним норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. До того ж, ще слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж \~Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ГУ ДПС в Одеській області в повному обсязі.

Результат розгляду: granted