Рішення адміністративного суду від 2022-01-11 00:00:00+02

У червні 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Рівненської митниці Державної митної служби України, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № 0418/20400/20 від 29 липня 2020 року, винесену начальником Поліської митниці ДМС Панчуком С.Є. у справі про порушення митних правил, а провадження у справі закрити. Рішенням від 01 листопада 2021 року Камінь-Каширський районний суд Волинської області \~позов задовольнив повністю. Скасував постанову начальника Поліської митниці ДМС Панчука Сергія Євгеновича у справі про порушення митних правил № 0418/20400/20 від 29 липня 2020 року,\~ якою\~ [PERSON] \~ визнаний винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених\~ ст. 485 МК України, і накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 20126 (двадцять тисяч сто двадцять шість) грн 40 коп., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрив. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці Державної митної служби України на користь [PERSON] \~ \~судові витрати у розмірі 5454 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн 40 коп. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Рівненська митниця Державної митної служби України подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам справи, що позивач подав копію висновку товарознавчого дослідження та електронний витяг «Schwackenet», що містять неправдиві відомості стосовно показників одометра (пробігу) транспортного засобу «HYUNDAI», модель « 120», ідентифікаційний номер (кузова) [NUMBER] , що як наслідок призвело до зменшення розміру митних платежів. Вважає, що матеріалами справи доведено факт вчинення позивачем порушення митних правил, а також постановлення рішення про притягнення до адміністративної відповідальності з врахуванням всіх наявних у справі доказів, постановлення рішення в межах санкції статті 485 МК України. З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечив вимоги апеляційної скарги за їх безпідставністю, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що постановою в справі про порушення митних правил № 0418/20400/20 від 29 липня 2020 року, винесеною начальником Поліської митниці Держмитслужби Панчуком С.Є., позивач [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого\~ ст. 485 МК України,\~ та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 20126 грн. 40 коп. Справа про порушення митних правил розглянута у відсутності позивача. Зі змісту постанови слідує, що 30 червня 2020 року декларант ТОВ «ВЕЛІНКТОН» [PERSON] , з метою митного оформлення та випуску у вільний обіг легкового автомобіля марки «HYUNDAI», моделі « 120», ідентифікаційний номер (кузова) - [NUMBER] подав в Поліську митницю Держмитслужби митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA204120/2020/049508, транспортний засіб ввозився на адресу ТОВ «ВЕЛІНКТОК», також декларант подав наступні товаросупровідні документи: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 23.03.2012, Інвойс №793 від 05.06.2020, експертну довідку № 12918/20 від 30 червня 2020 року, у якій, серед іншого, вказаний показник одометра автомобіля\~ - 288750 км. Згідно з актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 30 червня 2020 року вказаний вище автомобіль має фактичний пробіг\~ згідно з одометром\~ - 196532 км. Як вбачається із службової записки управління контролю митної вартості, класифікації, походження товарів та прогнозування надходжень Поліської митниці Держмитслужби від 3 липня 2020 року №7.13-15/вн.-36/2434, відповідно до встановленого митним оглядом за митною декларацією\~ від 30 червня 2020 року\~ № UA204120/2020/049508 пробігу транспортного засобу\~ в 196532 км, вартість транспортного засобу за його технічними характеристиками згідно з електронним довідником www.schwackenet.de становитиме 2050 євро, та з урахуванням\~ 2011 року\~ виготовлення, митні платежі\~ транспортного засобу\~ становитимуть: ввізне мито - 6139,75 грн, акциз - 14951,04 грн, ПДВ - 16497,66 грн. Відповідно до оскаржуваної постанови, орган митної служби постановив, що у діях посадової особи декларанта TOB «ВЕЛІНКТОН» [PERSON] наявний склад адміністративного порушення, передбаченого\~ ст. 485 МК України, оскільки останній надав митному органу документи (копію висновку автотоварознавчого дослідження №12918/20 від 30.06.2020 та електронний витяг www.schwackenet.de 029849/33387239 від 30.06.2020), що містять неправдиві відомості стосовно показників одометра (пробігу) транспортного засобу «HYUNDAI», модель « 120», ідентифікаційний номер (кузова) - [NUMBER] , внаслідок чого занижено його митну вартість та, як наслідок, зменшено розмір митних платежів в сумі 6708,80 грн. Вважаючи таку постанову протиправною, позивач оскаржив її до суду. Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач належними, допустимим, достовірними та достатніми доказами не довів правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за\~ ст. 485 МК України. Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Згідно зі статтею 485 МК України\~ заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів. Склад правопорушення, передбаченого\~ статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те, що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості. Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого статтею 485 МК) обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносини (встановлений законом порядок сплати податків та зборів). Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення. Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Частиною другою статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів. Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України. У даній спірній ситуації судом першої інстанції з`ясовано, що підставою для складання протоколу про порушення митних правил та головним доказом для притягнення позивача до відповідальності за передбачене\~ ст. 485 МК України\~ правопорушення були докази того, що позивач вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів та зменшення їх розміру, шляхом подання висновку автотоварознавчого дослідження №12918/20 від 30.06.2020 та електронний витяг www.schwackenet.de 029849/33387239 від 30.06.2020, що містять неправдиві відомості стосовно показників одометра (пробігу) транспортного засобу «HYUNDAI», модель « 120», ідентифікаційний номер (кузова) - [NUMBER] , внаслідок чого занижено його митну вартість та, як наслідок, зменшено розмір митних платежів в сумі 6708,80 грн. Матеріалами справи підтверджено, що при митному оформлені транспортного засобу позивач подав: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 23.03.2012, Інвойс №793 від 05.06.2020, експертна довідка № 12918/20 від 30 червня 2020 року, у якій, серед іншого, вказаний показник одометра автомобіля\~ - 288750 км. Отже, у декларанта на момент подання митної декларації інших документів стосовно даних пробігу транспортного засобу не було, а тому апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність в діях позивача умислу на вчинення дій, передбачених диспозицією ст.485 МК України. Крім того, колегія суддів відхиляє покликання апелянта на бездіяльність позивача щодо перевірки товару відповідності опису (відомостям), зазначеним у товаросупровідних документах, оскільки ч.2 ст.266 МК України передбачено право декларанта з дозволу митного органу здійснювати фізичний огляд товарів з вказаною вище метою, а не обов`язок. Поряд з цим, суд першої інстанції правильно вказав на те, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідачем взято митну вартість з електронного каталогу www.schwackenet.de, при цьому наданий суду відповідачем витяг з зазначеного каталогу, що датований 02.07.2020, не перекладено на українську мову, а, отже, не може бути достатнім, достовірним та належним доказом на підтвердження правильності визначення митної вартості товару. Пунктом 7.53.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої\~ наказом Міністерства юстиції від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, встановлено, що дозволяється використання ресурсів мережі Інтернет, однак довідкові дані, які використовуються під час оцінки, отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації і абсолютної URL-адреси і включені у звіт (акт) про оцінку або у висновок\~ експерта (експертного дослідження). Однак докази проведення після митного огляду представниками митного органу будь-яких експертиз, залучення експертів-оцінювачів у матеріалах справи відсутні. Також надана відповідачем службова записки управління контролю митної вартості, класифікації, походження товарів та прогнозування надходжень Поліської митниці Держмитслужби від 3 липня 2020 року №7.13-15/вн.-36/2434, згідно з якою визначена вартість\~ \~автомобіля, що декларувався позивачем, та митних платежів, не може бути беззаперечним і визначальним доказом вини [PERSON] у порушенні митних правил та не доводить наявності у його діях умислу на ухилення від сплати митних платежів у повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо показника одометра, адже при митному оформленні транспортного засобу позивач керувався також\~ експертною довідкою спеціаліста оцінювача [PERSON] № 12918/20 від 30 червня 2020 року. Відтак, на переконання колегії суддів, матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій, \~передбачених\~ статтею 485 МК України. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до вимог\~ статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Статтею 10 КУпАП\~ передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Відповідно до частини 1\~ статті 90 КАС України\~ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Підсумовуючи досліджені обставини справи та нормативно-правове регулювання спірних відносин, колегії суддів дійшла висновку, що відповідач не довів правомірності винесення оскарженої постанови, матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій, передбачених диспозицією\~ статті 485 МК України. За даних обставин, в діях позивача відсутня суб`єктивна сторона проступку, передбаченого\~ статтею 485 МК України, тобто прямий умисел, а тому відсутні і ознаки цього правопорушення. Відтак, правильним є висновок суду попередньої інстанції про протиправність оскарженої постанови у справі про порушення митних правил та відповідно \~наявність підстав для її скасування. З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення. Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) \~України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає. \~\~\~\~

Результат розгляду: denied