Рішення адміністративного суду від 2022-11-09 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася у суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач, ГУ НП в Київській області) про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що дисциплінарного проступку, що виразився у відсутності на робочому місці без поважних причин з 01.09.2020 по 10.09.2020, не здійснювала. Стверджує, що 01.09.2020 разом з іншими працівниками проходила атестаційну співбесіду, 03.09.2020 разом з іншими працівниками проходила планове обстеження в поліклініці МВС, решту днів, а саме, 2, 4, 7 - 10.09.2020, за усним розпорядженням керівника, проходила службу в Сквирському ВП ГУНП, де була присутня на всіх нарадах, отримувала зброю та виконувала слідчі дії у кримінальних провадженнях. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2021 позов задоволено. Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи та має місце неповне з`ясування обставин. Відзиву на апеляційну скаргу не подано. Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав. Судом установлено, що [PERSON] з 1993 року проходила службу в органах внутрішніх справ України. З 07.11.2015 прийнята на службу в поліцію ГУ НП в Київській області. З 11.05.2018 перебувала на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Ставищенського відділення поліції Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області. Відповідно до наказу ГУ НП в Київській області №262 о/с від 14.09.2020 підполковника поліції [PERSON] призначено на посаду інспектора сектору моніторингу Сквирського ВП. На підставі актів про відсутність [PERSON] начальником Сквирського ВП ГУ НП в Київській області 17.09.2020 подано на ім`я начальника ГУ НП в Київській області доповідну записку, в якій, зокрема, запитано дозволу на призначення службового розслідування. На підставі наказу ГУ НП в Київській області від 21.09.2020 №1588 «Про призначення службового розслідування», створено дисциплінарну комісію та призначено службове розслідування. У ході службового розслідування встановлено порушення позивачем службової дисципліни, що виразилось у відсутності на робочому місці без поважних причин з 01.09.2020 по 10.09.2020. Наказом відповідача №618 від 08.10.2020 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Сквирського ВП ГУНП в Київській області» застосовано до [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Наказом ГУ НП в Київській області №293 о/с від 16.10.2020 «По особовому складу», реалізуючи наказ №618 від 08.10.2020, звільнено зі служби підполковника поліції [PERSON] інспектора сектору моніторингу Сквирського відділу поліції, з 21.10.2020. Уважаючи вказані накази щодо звільнення протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом. Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що оскаржувані накази прийняті відповідачем без урахування всіх обставин, що мали значення для їх прийняття, та з порушенням вимог законодавства. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону №580-VIII передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, (далі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння. Згідно із ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Положеннями ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. Згідно із ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Відповідно до ч.ч. 3 та 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарною комісією враховуються характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особа порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередня поведінка поліцейського, його ставлення до служби. Досліджуючи питання наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку або порушення Присяги державного службовця, колегія суддів зважає на таке. Так, у доповідній записці та у висновку службового розслідування стверджується про відсутність [PERSON] на робочому місці без поважних причин з 01.09.2020 по 10.09.2020. При цьому з матеріалів справи вбачається, що 01.09.2020 відповідно до атестаційного листа 31.08.2020 та 01.09.2020 [PERSON] проходила атестаційну комісію ГУ НП в Київській області в м. Києві. 02.09, 04.09, 07.09, 08.09, 09.09 та 10.09.2020, відповідно до пояснень заступника начальника відділу - начальника сектору кримінальної поліції Сквирського ВП Бондара П.М. , позивач перебувала на службі у Сквирському ВП ГУ НП в Київській області. Дані пояснення Бондара П.М. узгоджуються з наявними в матеріалах справи записами в журналі обліку виконання окремих доручень, дорученнями керівництва на проведення [PERSON] слідчих (розшукових) дій, рапортами [PERSON] про виконання слідчих дій. 03.09.2020 року [PERSON] проходила обов`язковий профілактичний психіатричний огляд поліцейських НПУ у м. Києві, що підтверджується довідкою Центру психіатричної допомоги та професійного психофізіологічного відбору ДУ «ТМО МВС України по Київській області» №1195 від 03.09.2020. 05.09. та 06.09.2020 - вихідні дні. Отже, у перелічені в актах про відсутність на службі та у доповідній записці начальника Сквирського ВП ГУ НП в Київській області дні, позивач перебувала на службі у Сквирському ВП ГУ НП в Київській області. Позивачем не заперечувався факт того, що вона у зазначені дні не працювала у Ставищенському ВП Сквирського ВП ГУ НП в Київській області. Разом з тим відповідачем у ході судового розгляду справи не заперечувалось, а також залишено ним поза увагою під час службового розслідування, твердження позивача про те, що в лютому 2018 року начальник Сквирського ВП ГУ НП в Київській області Шамрай Р.М. запропонував позивачу працювати у Сквирському ВП на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції за рахунок посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Ставищенського ВП Сквирського ВП ГУ НП в Київській області, на що [PERSON] погодилась та наказом від 11.05.2018 №255 о/с останню призначено на зазначену посаду, і з того ж дня почала виконувати службові обов`язки старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Сквирського ВП ГУ НП в Київській області, де мала робоче місце в кабінеті №14 та зону оперативного обслуговування. Таким чином, відповідач, оцінюючи обставини, викладені в поясненнях, актах та доповідних, жодним чином не перевірив інформацію про підстави та умови проходження служби [PERSON] у Сквирському ВП ГУ НП в Київській області. Крім того апеляційний суд зауважує, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Однак обраний вид дисциплінарного стягнення є найсуворішим і обов`язком у цьому випадку ГУ НП в Київській області необхідно було врахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків, рівень кваліфікації та, з урахуванням встановлених обставин, дослідити необхідність накладення дисциплінарного стягнення, а в разі його накладення - обґрунтувати необхідність застосування конкретного його виду. Колегія суддів звертає увагу, що під час службового розслідування не враховано особу порушника, та обставини, що пом`якшують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Тобто, у спірних правовідносинах, що склались у цій справі, відповідачем не обґрунтовано необхідність застосування відносно [PERSON] найсуворішого дисциплінарного стягнення, а також неможливість накласти одного з інших видів дисциплінарного стягнення, які наведені у статті 13 Дисциплінарного статуту. Ураховуючи вищезазначене у сукупності колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржувані накази щодо звільнення позивача із займаної посади прийняті відповідачем протиправно, а тому підлягають скасуванню. Оскільки звільнення позивача з посади відбулося протиправно, а тому необхідним є поновлення її на посаді, яку займала, та виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Колегія суддів звертає увагу, що апелянтом не ставився під сумнів здійснений місцевим судом розрахунок середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу. Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Приписи ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied