Рішення адміністративного суду від 2022-05-19 00:00:00+03

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Офісу великих платників податків Державної Фіскальної служби, в якому просило суд: - визнати протиправним та скасувати наказ відповідача-1 «Про проведення фактичної перевірки» від 26.12.2018 року №4392; - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.01.2019 року №0000391405 про застосування штрафних санкцій у розмірі 12068,68 грн., прийняте відповідачем-2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем 1 було протиправно проведено фактичну перевірку діяльності АЗС позивача, та невірно здійснено заміри залишків пального на АЗС, що призвело до прийняття протиправного та необґрунтованого податкового повідомлення-рішення. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що перевірка була проведена в межах визначених чинним законодавством, а виявлені порушення обґрунтовано стали підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому висловлені заперечення проти доводів апеляційної скарги, підтримано позицію, що надавалася суду першої інстанції під час розгляду справи. В апеляційній скарзі Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків просить замінити відповідача по справі правонаступником, а саме Офісу великих платників податків ДФС замінити на Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (код ЄДРПОУ 44082145). Необхідність здійснення заміни відповідача у справі обґрунтоване припиненням діяльності органів Державної фіскальної служби України. Відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив. Надаючи правову оцінку клопотанню Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (код ЄДРПОУ 44082145) про заміну відповідача у справі на його правонаступника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Так, постановою Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020 року «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби згідно визначеного Кабінетом Міністрів переліку. До переліку ліквідованих територіальних органів Державної податкової служби входить і Офіс великих платників податків Державної податкової служби. В той же час, на базі ліквідованого Офісу великих платників податків Державної податкової служби та його територіальних управлінь утворено нові управління по роботі з великими платниками податків, зокрема й Центральне Міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, яке створено 30.09.2020 року, про що міститься відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за №1000741030008085321. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 4 КАСУ суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування. їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Згідно п. 7 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року №227, ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (податковими органами, органами стягнення). Відповідно до п. 1 Положення про Центральне Міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 року №643, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. Міжрегіональне управління забезпечує реалізацію повноважень ДПС у взаємовідносинах з великими та іншими платниками, які перебувають на обліку в цьому управлінні, і здійснює їх податкове супроводження. Міжрегіональне управління є правонаступником майна, прав та обов`язків Офісу великих платників податків ДПС (код ЄДРПОУ 43141471) у відповідних сферах діяльності. Таким чином, Центральне Міжрегіональне управління ДПС почало діяльність, як орган виконавчої влади, та є компетенційним адміністративним правонаступником Офісу великих платників податків ДПС. Отже, відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво від ліквідованих органів ДПС до новостворених органів ДПС, що є підставою для заміни сторони у справі в порядку ст. 52 КАС України. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270. Відтак, Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (код ЄДРПОУ 44082145) підтверджено наявність підстав, визначених ст. 52 КАС України, для здійснення заміни відповідача її правонаступником. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне задовольнити подане клопотання та здійснити заміну відповідача у порядку процесуального правонаступництва з Офісу великих платників податків ДФС на Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (код ЄДРПОУ 44082145). Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 28 січня 2019 року відповідачем 2 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0000391405, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 12068,68 грн. Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акту фактичної перевірки від 08.01.2019 року № 0001/08/01/14/00135390 проведеної Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Запорізькій області, відповідно до якого відповідачем 1 виявлено порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Суть порушення: порушено ведення в порядку, встановленому законодавством обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснення продажу лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Згідно з вказаним актом перевірки, облік ПММ на АЗС ведеться в літрах, приведених до температури 15 С. Різниця залишків запасів ПММ за даними обліку станом на 27.12.2018 р. та фактичними залишками запасів ПММ з урахуванням похибки становить загальну суму 6034,34 грн., зокрема, різниця залишків бензину марки А-95 на суму 3468, 98 грн., марки А-92 - на суму 2565,36 грн. Позивач не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 28.01.2019 року № 0000391405 оскаржив його до Державної фіскальної служби України. Рішенням ДФС України від 11.04.2019 року № 16968/6/99-99-11-08-01-251 відмовлено позивачу у задоволені його скарги та залишено оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін. Позивач не погоджуючись із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням та наказом, вважаючи їх такими, що порушують його законні права та інтереси, звернувся до суду з даним позовом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки про порушення позивачем вимог закону, і не довів правомірності оскаржуваних наказу та податкового повідомлення-рішення. Також суд зауважив на відсутність підстав для проведення перевірки, що виключає можливість прийняття рішення про її проведення та має наслідком скасування рішень, прийнятих за наслідком такої перевірки. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України). Право на проведення перевірки, в тому числі фактичної перевірки, визначено положеннями підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1. статті 75 Податкового кодексу. Відповідно до п. 75.1.3. ст. 75 Податкового кодексу, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Відповідно до положень підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. Згідно положень пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється. З матеріалів справи убачається, що відповідачем 1 була здійснена фактична перевірка автозаправної станції № 07/125 ПАТ «Укрнафта», що розташована за адресою: Запорізька обл., м. Гуляйполе, вул. Донецька, 35 згідно наказу № 4392 від 26.12.2018 р. Про проведення фактичної перевірки. Підставою проведення фактичної перевірки у вказаному наказі відповідачем визначено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України. Зазначеним підпунктом передбачено, що фактична перевірка здійснюється у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. Підставою для проведення фактичної перевірки відповідно підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України стала вимога Токмацької місцевої прокуратури. З вказаної вимоги від 13.12.2018 року № 1.2-5518-18, вбачається, що Гуляйпільським відділом Токмацької місцевої прокуратури здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 42018081350000257 від 10.10.2018 року за частиною 1 статті 272 Кримінального кодексу України за фактом незаконної діяльності АЗС/АГЗП на території Гуляйпільського району, з метою повного, всебічного та об`єктивного встановлення обставин кримінального провадження прокуратура просить відповідача 1 вжити заходи державного контролю (провести перевірку) щодо дотримання податкового законодавства на автозаправних станціях ПАТ «Укрнафта» та інших суб`єктів господарювання. Відповідно до положень статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється у разі наявності та/або отримання інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Наразі, з вимоги Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області від 13.12.2018 року не вбачається фактів щодо можливих порушень вимог законодавства на автозаправній станції № 07/125 ПАТ «Укрнафта», зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. Колегія суддів зауважує, що інформація на підставі якої прийнято оскаржуваний наказ, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи. При цьому, податковим органом не доведено, що саме ця вимога та наявна в ній інформація слугували підставою для прийняття спірного наказу, відсутня інформація, що в даному випадку податковий контроль необхідно було здійснювати саме в формі фактичної перевірки. Відповідно до вимог пункту 80.5 статті 80 Податкового кодексу, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок. Згідно з абзацом третім п.81.1 ст.81 Податкового кодексу, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу. З системного аналізу положення ст.ст. 75-81 Податкового кодексу слідує висновок, що вимоги до змісту наказу про призначення як планової документальної перевірки, так і позапланової документальної перевірки, документальної невиїзної перевірки, фактичної перевірки сформульовані лише в абз.3 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, де вказано, що в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наразі, зі змісту спірного Наказу від 26.12.2018 року №4392 не вбачається про наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів, та у зв`язку з якими у контролюючого органу виникає обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність для здійснення належного податкового контролю. Суд першої інстанції слушно зауважив, що у спірному наказі, відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки, а саме ст.20 та п.п.80.2.2. п.80.2 ст.80 Податкового кодексу. Крім того, відповідачем не доведено, що саме вимога Токмацької місцевої прокуратури та наявна в ній інформація слугували підставою для прийняття спірного наказу, відсутня інформація, що в даному випадку податковий контроль необхідно було здійснювати саме в формі фактичної перевірки. Разом з цим, колегія суддів при розгляді спірних правовідносин враховує висновок Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, що викладений у постанові від 21 лютого 2020 року в справі № 826/17123/18, відповідно до якого, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки. Водночас, Верховного Суду у справі №826/17123/18 сформулював правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. Враховуючи викладене, колегія суддів знаходить слушними доводи заявника апеляційної скарги, що оскільки допуск посадових осіб відповідача до проведення перевірки відбувся, подальше оскарження наказу про її проведення не призводить до поновлення порушених прав платника податків, у зв`язку із цим у задоволенні позовних вимог в частині скасування спірного наказу слід відмовити. Не обмежившись формальними підставами для задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дослідив і дав відповідну правову оцінку. Що стосується позовних вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.01.2019 року №0000391405, колегія суддів зазначає наступне. Судом першої інстанції встановлено, що в акті перевірки від 08.01.2019 року №0001/08/01/14/00135390 зазначено про порушення ПАТ «Укрнафта» ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснення продажу лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку на загальну суму 6 034,34 грн. Згідно з актом перевірки, облік ПММ на АЗС ведеться в літрах, приведених до температури 15 С. Різниця залишків запасів ПММ за даними обліку станом на 27.12.2018 та фактичними залишками запасів ПММ, з урахуванням похибки, становить загальну суму 6 034, 34 грн. Разом з тим, відповідач, вказуючи в акті перевірки про проведення зняття залишків палива з використанням пристроїв для вимірювання ПММ, не зазначив інформації щодо методів, способів та обладнання, за допомогою яких здійснювалось зняття фактичних залишків паливно-мастильних матеріалів, як того вимагає Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена 20.05.2008 р. № 281/171/578/155. Також, відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкт господарювання зобов`язаний вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Згідно з ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Однак, колегія суддів зауважує, що фактичною перевіркою не встановлено здійснення продажу на цій АЗС товарів, що не відображені в обліку і не встановлено здійснення продажу необлікованих товарів на АЗС ПАТ «Укрнафта». Таким чином, під час проведення фактичної перевірки не виявлено порушення ч.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а відтак, відсутні підстави застосовувати до ПАТ «Укрнафта» відповідальність за продаж товарів, які не обліковані, оскільки таких товарів не було виявлено, що підтверджується Актом перевірки. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, наявні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Частиною третьою статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 3842,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 10.05.2019 № 6377-П19. Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, витрати зі сплати судового збору в сумі 1921, 00 грн підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, а витрати в іншій частині відшкодуванню не підлягають. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Результат розгляду: partial