Рішення адміністративного суду від 2023-05-05 00:00:00+03

05 серпня 2022 року позивач, Головне управління ДПС у Вінницькій області, звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до [PERSON] , в якому просив прийняти рішення про стягнення з [PERSON] податкового боргу в сумі 17\~506,25 грн. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій \~апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на положення п. 45.1 ст. 45 ПК України, згідно якого податковою адресою платника податків фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Так, податковою адресою [PERSON] є [ADDRESS] , про що свідчить довідка з Державного реєстру фізичних осіб, а також розширена довідка, долучена до апеляційної скарги, з якої вбачається, що відповідач станом на 26.12.2022 проживає за вищевказаною адресою. Апелянт зазначає, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога направлялись відповідачу за податковою адресою [ADDRESS] . При цьому, в податкового органу відсутні будь-які інші офіційнф дані, які б свідчили про нову адресу [PERSON] , а сам відповідач не повідомляв про зміну адреси згідно вимог Податкового кодексу України. Отже, враховуючи вказане, а також ту обставину, що у відповідача наявна адреса реєстрації [PERSON] , на яку здійснювалось відправлення поштових повідомлено, на думку апелянта наявні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідач не скористався передбаченим ст. 304 КАС правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що звертаючись до суду, позивачем зазначено адресу позивача [ADDRESS] . За вказаною адресою судом направлено копію ухвали від 03.02.2023 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи в порядку письмового провадження. Однак, у зв`язку з відсутністю адресата за адресою [ADDRESS] , вказаний поштовий конверт повернено до відправника. Також, судом сформовано та додатково направлено вищевказані документи за адресою, встановленою під час розгляду справи в суді першої інстанції згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про реєстрацію місця проживання від 16.08.2022 №35633, а саме [ADDRESS] . Разом з тим, зі змісту списку згрупованих рекомендованих з повідомленням відправлень Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2023 та відповідного трек-номеру (2105024768353) відправлення за адерсою м. Вінниця, вул. Івасюка, 78, не вручено під час доставки. Тобто, враховуючи вказане, судом вживались дії щодо своєчасного повідомлення відповідача про розгляд апеляційної скарги Головного управління ДПС у Вінницькій області. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.311 КАС України\~суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм\~\~матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду -\~скасувати, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, зі змісту інтегрованої картки платника за [PERSON] станом на 30.09.2021 рахується заборгованість по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 17\~506,25 грн. (а.с. 8). Вказана заборгованість нарахована відповідачу згідно податкових повідомлень-рішень форми Ф: - від 25.09.2019 №0287572-5005-0228, яким відповідачу визначено суму податкового зобов`язання у розмірі 230,21 грн. за 2018 рік (а.с. 9); - від 16.04.2020 №0049320-5005-0228, яким відповідачу визначено суму податкового зобов`язання у розмірі 8103,97 грн. за 2019 рік (а.с. 11); - від 09.03.2021 №0090189-2404-0228, яким відповідачу визначено суму податкового зобов`язання у розмірі 9172,07 грн. за 2020 рік. (а.с. 13); 30.03.2021 Головним управлінням ДПС в Чернівецькій області податкового боргу винесено податкову вимогу форми Ф №15430-13, яка, згідно матеріалів справи, направлена відповідачу рекомендованим повідомленням 05.04.2021 та 05.05.2021 повернута адресату «за закінченням терміну зберігання». Позивач, враховуючи положення п. 87.11 ст. 87 ПК України, звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 17\~506,25. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що \~податкова вимога №15430-13 від 30.03.2021 згідно рекомендованого повідомлення направлялась за адресою - " [ADDRESS] ". Разом із тим, судом першої інстанції під час розгляду справи зі змісту відповіді від Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради встановлено, що з 30.11.2010 [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою - [ADDRESS] . Отже, суд вказав, що відповідачем направлено податкову вимогу та податкові повідомлення-рішення на адресу, до якої відповідач не має жодного відношення. Суд зазначив, що згідно із положеннями п. 95.2 ст. 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. В даному ж випадку, з огляду на приписи статті 42 ПК України, відсутні підстави вважати, що податкову вимогу належним чином вручено відповідачу, що з огляду на приписи п. 79.2 ПК України свідчить про недотримання контролюючим органом вимог Податкового кодексу України, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює\~Податковий кодекс України\~(далі по тексту -\~ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Згідно п.п.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядок та у строки, визначені податковим законодавством. Відповідно до підпункту\~16.1.4. пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України\~платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Згідно пункту\~265.1 статті 265 Податкового кодексу України\~податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю. Відповідно до підпункту\~266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України\~платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 даного Кодексу об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Відповідно до підпункту\~266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України\~податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Згідно з підпунктом\~266.9.1 пункту 266.9 статті 266 Податкового кодексу України\~податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями\~Бюджетного кодексу України. Відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 даного\~Кодексу податкове\~зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Як визначено підпунктом\~14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (п.п.14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI) Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI). Відповідно до підпункту\~14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України\~податкове повідомлення-рішення це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності. Згідно з підпунктом\~14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України\~податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (підпункт\~54.3.3. пункту 54.3 статті 54 ПК України). Відповідно до пункту\~54.5 статті 54 ПК України\~якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно з пунктом 54.12 статті\~54 ПК України\~якщо відповідно до цього\~Кодексу\~контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними із порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу. День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків (підпункт\~56.17.5 пункту 56.17 статті 56 ПК України). При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (підпункт\~56.18\~пункту\~56.17 статті 56 ПК України). Відповідно до пункту\~57.2 статті 57 ПК України\~у разі коли відповідно до цього\~Кодексу\~або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в\~статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування. Згідно із пунктом\~58.1 статті 58 ПК України\~контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до\~статті 54 цього Кодексу\~(крім декларування товарів, передбаченого для громадян). Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (пункт\~58.3 статті 58 ПК України). Відповідно до п. 42.1-42.3 ст. 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата. Згідно п. 42.5 ст. 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Відповідно до пункту\~59.1 статті 59 ПК України\~у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п.59.5 ст.59 ПК України). Абзац перший пункту\~45.1 ст.45 Податкового кодексу України\~містить вимогу про те, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси. Пунктом 70.1 статті 70 ПК України визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр). Згідно пп. 70.2.1 70.2.6 п. 70.2 \~ст .70 ПК України до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься така інформація: прізвище, ім`я та по батькові; дата народження; \~місце народження (країна, область, район, населений пункт); місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство; серія, номер свідоцтва про народження, паспорта (аналогічні дані іншого документа, що посвідчує особу), ким і коли виданий; унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (у разі внесення інформації про особу до Єдиного державного демографічного реєстру). Відповідно до п. 70.7 ст. 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Досліджуючи матеріали справи, зокрема, податкові повідомлення-рішення 0287572-5005-0228 від 25.09.2019, №0049320-5005-0228 від 16.04.2020 та №0090189-2404-0228 від 09.03.2021 та податкову вимогу від 30.03.2021 №15430-13, \~судом апеляційної інстанції встановлено, що вказані документи надіслані [PERSON] на адресу [ADDRESS] . Судом також встановлено, що вказані документи направлялись позивачем на зареєстровану адресу [PERSON] поштовим відправленням з рекомендованим повідомлення, однак, повертались до позивача з відміткою «за закінченням терміну зберігання». На підтвердження правомірності дій щодо направлення вищевказаних документів саме за адресою [ADDRESS] , позивачем до матеріалів справи долучено відповідь на запит Вінницької міської ДПІ, зі змісту якої вбачається, адресою проживання [PERSON] є [ADDRESS] . Разом з тим, під час розгляду справи, судом першої інстанції отримано відповідь Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради із якої слідує, що за відомостями Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради [PERSON] з 30.11.2010 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що як податкові повідомлення-рішення 0287572-5005-0228 від 25.09.2019, №0049320-5005-0228 від 16.04.2020 та №0090189-2404-0228 від 09.03.2021, так і податкова вимог від 30.03.2021 №15430-13 були направлені відповідачу за адресою, до якої відповідач не має жодного відношення. Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що до матеріалів апеляційної скарги апелянтом долучено інформацію з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України від 26.12.2022, зі змісту якої встановлено, що з 07.05.2004 місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] . Будь-яких доказів про те, що відповідачем подавались зміни про місце проживання сторонами до матеріалів справи не надано. Отже, враховуючи положення ст.ст. 73-76 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що податковий орган надсилав та податкові повідомлення-рішення податкову вимогу на поштову адресу, яка є дійсним місцем проживання відповідача. При цьому, суд наголошує про відсутність відомостей щодо зміни податкової адреси та належним чином повідомлення відповідачем контролюючий орган, як передбачено \~п. 70.7 ст. 70 ПК України. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що податкові повідомлення рішення та податкова вимога згідно положень Податкового кодексу України вважаються належним чином врученими відповідачу, оскільки направлені за податковою адресою [PERSON] поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника. Колегія суддів зауважує, що контролюючий орган не наділений повноваженнями на власний розсуд змінювати дані Державного реєстру та облікової картки платника та/або розшукувати місцезнаходження платника податку, а тому погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки. Отже, колегія суддів зазначає, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога надсилались контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою відповідача та вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення «за закінченням терміну зберігання», а тому сума заявленого до стягнення боргу є узгодженою та може бути стягнута в судовому порядку. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі №420/26492/21 та від \~28 лютого 2023 року у справі №160/27532/21. За встановлених у справі обставин, виходячи з наведених вище правових норм, а також враховуючи, що у спірних відносинах саме на позивача покладено обов`язок з доказування правомірності заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції доходить до переконання, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги повністю спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування. Пунктом 2 частини 1 ст.315 КАС передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини першої ст. 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову. \~

Результат розгляду: granted