Рішення адміністративного суду від 2022-02-16 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство охорони здоров`я України та Національна служба здоров`я України, у якому просив визнати протиправними та нечинними: - в повному обсязі з дати прийняття постанову КМУ від 31 жовтня 2018 року № 908 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 р. № 1303»; - з дати прийняття постанову КМУ від 27 лютого 2019 року № 135 «Деякі питання реімбурсації лікарських засобів» в частині затвердження пункту 1 Переліку постанов КМУ, що втратили чинність. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалід ІІ групи. У позивача діагностовано захворювання на діабет 2 типу середнього ступеня важкості, декомпенсація, у зв`язку з чим йому рекомендовано вживати, у тому числі, лікарський препарат «Діабетон MR 60 мг». Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 року № 1303 затверджено перелік груп населення, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби відпускаються безоплатно або на пільгових умовах. У зв`язку із захворюванням позивача, що не заперечується відповідачем, він відносився до категорії осіб, яким передбачено відшкодування вартості лікарських засобів відповідно до переліку груп населення, затвердженого Постановою № 1303. Натомість, оскаржуваною постановою КМУ від 31 жовтня 2018 року № 908 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 р. № 1303» (далі також - Постанова № 908) до Постанови № 1303 було внесено зміни, а саме, абз. 2 п. 1 викладено у наступній редакції: «Безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, які зареєстровані в Україні в установленому порядку та включені до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я, крім лікарських засобів, що включені до переліку міжнародних непатентованих назв лікарських засобів, згідно з додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 9 листопада 2016 p. № 863 «Про запровадження відшкодування вартості лікарських засобів» (Офіційний вісник України, 2016 p., № 95, ст. 3103; 2018 p., № 26, ст. 933), та до Реєстру лікарських засобів, вартість яких підлягає відшкодуванню, що затверджується Міністерством охорони здоров`я.». Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 09 листопада 2016 року №863 «Про запровадження відшкодування вартості лікарських засобів» (далі також - Постанова № 863) було запроваджено відшкодування вартості (реімбурсацію) лікарських засобів під час амбулаторного лікування осіб, що страждають на серцево-судинні захворювання, цукровий діабет II типу, бронхіальну астму, - Урядову програму «Доступні ліки». Між тим, з прийняттям постанови КМУ від 27 лютого 2019 року № 135 «Деякі питання реімбурсації лікарських засобів» втратила чинність Постанова № 863 та внесені до неї зміни іншими постановами Кабінету Міністрів України. Не погоджуючись у повному обсязі з Постановою № 908 та з Постановою № 135 в частині затвердження пункту 1 Переліку постанов КМУ, що втратили чинність, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 1013-р схвалено Концепцію реформи фінансування системи охорони здоров`я (далі також - Концепція). Одним із основних завдань реформи, відповідно до Концепції, є впровадження державного гарантованого пакета медичної допомоги: «Державні гарантії в сфері надання медичних послуг повинні бути приведені у відповідність з економічними можливостями суспільства шляхом визначення державного гарантованого пакета медичної допомоги, що базується на пріоритетах охорони здоров`я, враховує поточний економічний стан і можливості держави та фінансується з урахуванням положень статті 95 Конституції України. Державний гарантований пакет медичної допомоги поширюватиметься на всіх громадян України та включатиме: - первинну медичну допомогу; - екстрену медичну допомогу (у тому числі у стаціонарі); - основні види амбулаторних послуг за направленням лікаря загальної практики - сімейного лікаря; - основні види стаціонарної медичної допомоги за направленням лікаря загальної практики - сімейного лікаря чи лікаря-спеціаліста, включаючи лікарські засоби для стаціонарної та екстреної медичної допомоги, вартість яких відшкодовується через встановлений державою механізм оплати відповідних видів медичної допомоги;? - амбулаторні рецептурні лікарські засоби, які внесені до національного переліку основних лікарських засобів та вартість яких відшкодовується через механізм реімбурсації... Під час визначення переліку послуг державного гарантованого пакета медичної допомоги, вартість яких відшкодовуватиметься державою повністю чи на основі співоплати пацієнтами, враховуватиметься такий принцип: - послуги первинної та екстреної медичної допомоги (зокрема у стаціонарі) повністю покриватимуться державним солідарним медичним страхуванням - співоплата для таких послуг не передбачається; - послуги спеціалістів та обстеження за направленням лікаря покриватимуться державним солідарним медичним страхуванням із співоплатою від пацієнта; без направлення лікаря пацієнт оплачуватиме повну вартість; - послуги стаціонарного лікування та високоспеціалізовані послуги покриватимуться державним солідарним медичним страхуванням із співоплатою пацієнта; - встановлений обсяг лікарських засобів за рецептом покривається державним солідарним медичним страхуванням із співоплатою пацієнта через механізм реімбурсації. При цьому зазначене покриття стосуватиметься лише лікарських засобів, включених до Національного переліку основних лікарських засобів.» У 2017 року КМУ розпочав програму «Доступні ліки». Пацієнти з серцево-судинними захворюваннями, бронхіальною астмою чи діабетом II типу отримують ліки безоплатно або з незначною доплатою. Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», реімбурсація - це механізм повного або часткового відшкодування суб`єктам господарювання, які здійснюють діяльність з роздрібної торгівлі лікарськими засобами, вартості лікарських засобів, що були відпущені пацієнту на підставі рецепта, за рахунок коштів Державного бюджету України. Водночас, згідно з ч. 7 статті 9 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», порядок реімбурсації лікарських засобів за програмою медичних гарантій на відповідний рік, типова форма договору про реімбурсацію, порядок його укладення, зміни та припинення затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» до 31 грудня 2019 року реімбурсація здійснюється для визначеного Кабінетом Міністрів України переліку медичних станів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З 1 січня 2020 року запроваджується реімбурсація вартості лікарських засобів, передбачених програмою медичних гарантій. Відповідно до статті 9 та пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» КМУ було прийнято постанову від 17 березня 2017 року № 152 «Про забезпечення доступності лікарських засобів» (далі також - Постанова № 152), якою затверджено Порядок відшкодування (реімбурсації) вартості лікарських засобів. Крім того, на виконання вищезазначених положень Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» було прийнято постанову №135, згідно з якою було внесено ряд змін, в тому числі до Постанови № 152, а Постанова № 863 втратила чинність. Відшкодування вартості лікарських засобів, згідно Постанови № 152, здійснюється Національною службою здоров`я України за рахунок коштів виділених на реімбурсацію лікарських засобів («Доступні ліки») за програмою медичних гарантій. Відшкодування вартості лікарських засобів що відпускаються в порядку відповідно до Постанови КМУ № 1303 здійснюється за рахунок асигнувань, що передбачаються державним та місцевими бюджетами на охорону здоров`я. Таким чином, реімбурсація є одним із трьох інструментів забезпечення населення лікарськими засобами. Окрім реімбурсації, пацієнт може отримати лікарські засоби внаслідок розподілу лікарських засобів, закуплених за бюджетними програмами, а також за власний рахунок. З огляду на вищевикладене вбачається, що відповідачем було прийнято оскаржувані постанови № 908 та № 135 на виконання вимог безпосередньо Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», з метою раціонального використання бюджетних коштів та усунення множинності рішень щодо безоплатного і пільгового відпуску лікарських засобів під час амбулаторного лікування пацієнтів та з урахуванням Концепції реформи фінансування системи охорони здоров`я. Щодо питання забезпечення позивача лікарськими засобами, колегія суддів зазначає наступне. Положеннями статті 8 Основ законодавства України про охорону здоров`я передбачено, що держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. Держава гарантує громадянам України та іншим визначеним законом особам надання необхідних медичних послуг та лікарських засобів за рахунок коштів Державного бюджету України на умовах та в порядку, встановлених законодавством. Позивач стверджує, що внаслідок прийняття оскаржуваних постанов він був позбавлений права безоплатно отримувати лікарський засіб «Діабетон MR 60 мг» (міжнародна непатентована назва - Гліклазид (Gliclazide)). Порядок відпуску лікарських засобів і виробів медичного призначення з аптек та їх структурних підрозділів затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 липня 2005 року № 360, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 20 липня 2005 року за № 782/11062 (далі - Порядок № 360). Згідно з п. 1 Порядку № 360, рецепти на лікарські засоби і вироби медичного призначення (далі - Рецепти) виписуються лікарями суб`єктів господарювання, які провадять господарську діяльність з медичної практики (далі - суб`єкт господарювання), згідно із лікарськими спеціальностями, за якими провадиться медична практика відповідно до отриманої ліцензії, та відповідно до лікарських посад (далі - медичні працівники). Рецепти на лікарські засоби, вироби медичного призначення, які відпускаються на пільгових умовах, безоплатно чи з доплатою або вартість яких підлягає державному відшкодуванню (повністю або частково), крім рецептів на лікарські засоби, які підлягають реімбурсації, що виписуються через електронну систему охорони здоров`я лікарями, які надають первинну медичну допомогу, згідно із законодавством України, дозволяється виписувати медичним працівникам суб`єктів господарювання, які провадять медичну практику, за узгодженням зі структурними підрозділами охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Відповідно до п. 2 Розділу І Порядку № 360, медичні працівники, які мають право виписувати Рецепти, є відповідальними за призначення хворому ліків та додержання правил виписування Рецептів згідно із законодавством України. Пунктом 3 Розділу II Порядку № 360 визначено, що рецепти виписуються хворому за наявності відповідних показань з обов`язковим записом про призначення лікарських засобів чи медичних виробів в медичній документації (історія хвороби, медична карта амбулаторного чи стаціонарного хворого). Рецепти виписуються на лікарські засоби, зареєстровані в Україні, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Відповідно до п. 3 Розділу III Порядку № 360, на рецептах зазначається міжнародна непатентована назва лікарського засобу. Торговельна назва зазначається, якщо лікарський засіб не має міжнародної непатентованої назви, належить до лікарських засобів біологічного походження або подібних біологічних лікарських засобів (біосимілярів). Враховуючи вимоги Порядку № 360, лікарський засіб, зазначений у позові (торгівельна назва «Діабетон MR 60 мг») підлягає призначенню та виписуванню рецепту лікарем із зазначенням в рецепті саме міжнародної непатентованої назви - Гліклазид (Gliclazide), а не конкретної торгівельної назви. Постановою № 152 затверджено порядок реімбурсації (відшкодування) лікарських засобів по програмі «Доступні ліки» для пацієнтів що страждають на серцево-судинні захворювання, цукровий діабет II типу, бронхіальну астму. Відповідно до пункту 2 постанови № 152 реімбурсації підлягають зареєстровані в Україні готові лікарські засоби, які включені до: - Національного переліку основних лікарських засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2009 року № 333 «Деякі питання державного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення»; - переліку станів та міжнародних непатентованих назв лікарських засобів, реімбурсація яких передбачена програмою державних гарантій медичного обслуговування населення (далі - перелік міжнародних непатентованих назв лікарських засобів); - Реєстру лікарських засобів, які підлягають реімбурсації. Згідно з п. 5 Постанови № 152, лікарські засоби, які підлягають реімбурсації, відпускаються на підставі рецептів, виписаних відповідно до правил, затверджених МОЗ, через електронну систему охорони здоров`я лікарями, які надають первинну медичну допомогу (далі - електронні рецепти). Приписами п. 6 Постанови № 152 визначено, що електронні рецепти виписуються у межах помісячних обсягів бюджетних асигнувань, передбачених для реімбурсації лікарських засобів у плані асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету за бюджетною програмою, за рахунок коштів якої фінансується програма державних гарантій медичного обслуговування населення. У разі коли загальна вартість лікарських засобів за всіма виписаними електронними рецептами у відповідному місяці дорівнює сумі бюджетних асигнувань на реімбурсацію лікарських засобів за договорами про реімбурсацію, встановлених у плані асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду на цей місяць, виписування електронних рецептів через електронну систему охорони здоров`я (далі - система) припиняється до початку наступного місяця. Згідно з п. 7 Постанови № 152, відпуск лікарських засобів за електронним рецептом здійснюється в аптеках чи аптечних пунктах, які здійснюють відпуск лікарських засобів згідно з договором про реімбурсацію, укладеним між НСЗУ та суб`єктом господарювання (далі - договір про реімбурсацію), незалежно від місця проживання пацієнта чи місця надання медичних послуг. Наказом МОЗ України від 15 лютого 2021 року № 251 затверджено Реєстр лікарських засобів, що підлягають реімбурсації. До Реєстру лікарських засобів, що підлягають реімбурсації включено вісім лікарських засобів, що містять діючу речовину Гліклазид (Gliclazide), два з яких пацієнт може отримати повністю безоплатно, а інші з доплатою на його вибір. Таким чином, лікарський засіб Гліклазид (Gliclazide) можна отримати безоплатно або з доплатою згідно вимог Постанови № 152 в рамках програми реімбурсації «Доступні ліки». З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на безоплатне отримання лікарських засобів відповідно до вимог, встановлених Постановою № 152. А оскільки, як було встановлено вище, оскаржувані постанови прийняті у межах наданих законом повноважень та на виконання вимог безпосередньо Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied