Рішення адміністративного суду від 2022-05-20 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог. У жовтні 2021 року Приватне підприємство «НАСА» (далі ПП «НАСА»)звернулося до суду першої інстанції з позовом до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (далі Митниця), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 27 вересня 2021 року №UA508040/2021/000236/1. Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю у суб`єкта владних повноважень законодавчо визначених підстав для застосування, при розмитненні товару, резервного методу, оскільки обставини, що містяться у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, не впливають на ціноутворення та не спростовують реальну вартість товару, яка зазначена у контракті та інвойсі. Підприємство пояснило, що надані митному органу документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів містили всі відомості, що підтверджують числові значення її складових та відомості щодо ціни, яка підлягала сплаті за ці товари. На думку позивача, митний орган дійшов неправильного висновку про неможливість застосувати метод визначення митної вартості товарів за ціною контракту та необґрунтовано вимагав від декларанта додаткові документи. Таким чином, на думку позивача, спірне рішення про коригування митної вартості є протиправним, оскільки прийнято з порушенням визначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), позов ПП «НАСА» задоволено. Суд визнав протиправним та скасував рішення Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі від 27.09.2021 № UA508040/2021/000236/1 про коригування митної вартості товарів. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем, для оформлення товару за першим методом, надано всі передбачені, законодавством, документи для підтвердження ціни товару, що імпортується, а відтак митним органом безпідставно застосовано резервний метод визначення митної вартості товару. Суд, за проведеним аналізом доводів Митниці, зробив висновки, що остання, не надала доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостовірними чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у недостовірності наданої інформації про митну вартість товару. Короткий зміст вимог апеляційної скарги. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено таке. По-перше, скаржник указує, що, за наявною у Митниці інформацією вартість доставки одного 40-футового контейнера підвищеної місткості до митного кордону України з порту Китаю становить 359 527,50 грн. що в доларах США складає приблизно 13 371,95 (рахунок про надання транспортно-експедиційних послуг №2107726 від 30.07.2021). Тоді як, загальна фактурна вартість профілю (ущільнювача) з пористої гуми з включенням у неї продавцем витрат на транспортування та страхування (вантаж переміщується в 40-футовому контейнері підвищеної місткості) становить 26 122,50 доларів США (Invoice №2021040810-2 від 20.06.2021). Тому, на думку скаржника, зазначене ставить під сумнів включення у фактурну вартість товару вказану в інвойсі від 20.06.2021 №2021040810-2 будь-яких витрат понесених продавцем відповідно до умов поставки товару «CIF UA ODESA». По-друге, поставка товарів здійснюється на умовах поставки «CIF UA ODESSA». Відповідно до правил Інкотермс-2010 CIF вартість, страхування і фрахт. Водночас термін «вартість, страхування і фрахт» означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця. Тобто, ціна на умовах поставки CIF повинна включати в себе витрати, в тому числі, на страхування. Отже, у переліку товаросупровідних документів, які надаються продавцем повинна бути страховка на товар. Разом з тим, страхових документів та документів, які б містили відомості про вартість страхування не надано. По-третє, у наданому до митного оформлення рахунку-фактурі відсутнє посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити продавця. І останнє про що указує скаржник, що додатково наданий прайс-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції необмеженій кількості потенційних покупців. Резюмуючи викладене, суб`єкт владних повноважень вважав, що діяв на підставі та в межах законодавства, що регулює спірні правовідносини. ПП «НАСА» не скористалось правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до приписів п.3 ч.1ст.311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Фактичні обставини справи. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПП «НАСА» є юридичною особою (код ЄДРПОУ 31653467), основним видом економічної діяльності якої є: 46.90неспеціалізована оптова торгівля. 04.07.2017 між ПП «НАСА» та компанією «NANJING JHQ IMPORT AND EXPORT CO, LTD» укладено контракт №СН-UA-17/07/04 (далі Контракт) на поставку «товар будівельні матеріали в номенклатурі, кількості та цінах, згідно супроводжувальних документів» на умовах CIF/ODESSA/CHORNOMORSK/YUZHNIY відповідно до правил Інкотермс 2010. Для здійснення митного оформлення товару, поставленого за вказаним контрактом, позивачем, через представника ФОП [PERSON] , 27.09.2021 було подано митну декларацію №UA508040/2021/007480, відповідно до якої митна вартість товару визначена позивачем за ціною контракту 8 559,16 доларів США. Разом із митною декларацією, позивачем до митного оформлення подано наступні документи: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~пакувальний лист від 20.06.2021; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~рахунок-фактура (інвойс) від 20.06.2021 №2021040810-2; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~коносамент від 06.08.2021 №ХМ21070629; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~автотранспортна накладна №44525 від 24.09.2021; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~декларація про проходження товару від 20.06.2021 №2021040810-2; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~доповнення до зовнішньоекономічного договору №26 від 20.06.2021, б/н від 01.06.2018, б/н від 06.12.2018, б/н від 03.07.2020; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~зовнішньоекономічний договір (контракт) № CH-UА-17/07/04 від 04.07.2017. Розглянувши подані документи, Митниця дійшла висновку, що документи, які надані до митного оформлення, не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару, а тому необхідно подати наступні відомості: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~каталоги, специфікації, прайс-листи виробника товару; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~копію митної декларації країни відправника; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У відповідь на повідомлення митного органу стосовно надання додаткових документів, позивачем додатково були надані наступні документи: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~прайс-лист від постачальника (продавця); -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~комерційну пропозицію. 27.09.2021 Митницею прийнято рішення №UA508040/2021/000236/1 про коригування митної вартості товарів, згідно якого митна вартість товарів відкоригована за резервним методом, у бік збільшення - товару №1 на загальну суму 30 146,64 дол. США. Приймаючи таке рішення митний орган вказав, що заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано, у зв`язку з тим, що заявлено неповні відомості про митну вартість та складові митної вартості достовірно документально не підтверджено. Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції. Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції, з огляду на таке. Частина 1статті 49 Митного кодексу України передбачає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ч.1ст.52 Митного кодексу України). У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1статті 53 Митного кодексу України). Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2статті \~53 Митного кодексу України). У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини(ч.3ст. 53 Митного кодексу України). Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина 5 статті \~53 Митного кодексу України). Стаття 58 Митного кодексу України унормовує визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Зокрема, частина 1 даної статті встановлює, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується, зокрема, у разі, якщо немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів. Далі, частини з 2 по 5 даної статті встановлюють, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Частина 10 статті 58 Митного кодексу України встановлює, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати, понесені покупцем, зокрема: вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів. Частина 11 Митного кодексу України забороняє при визначенні митної вартості включати до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, ніякі інші витрати, крім тих, що передбачені у цій статті. Досліджуючи доводи апеляції про законність прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів, колегія суддів установила таке. Перший довід полягає у сумнівах Митниці щодо включення у фактурну вартість товару вказану в інвойсі будь-яких витрат понесених продавцем відповідно до умов поставки товару «CIF UA ODESA». Відповідаючи на даний довід апеляції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Оскільки позивачем митна вартість товарів визначена за ціною договору (контракту), митний орган здійснює лише контроль правильності визначення митної вартості товарів на підставі поданих документів та не може впливати на формування та виставлення продавцем ціни товару. Умови поставки CIF Інкотермс не вказують ціну за товар і спосіб оплати, торговий термін CIF вказує, яка зі сторін договору купівлі-продажу повинна здійснити необхідні для перевезення, страхування та митного оформлення дії, коли і де продавець передає товар покупцеві, а також які витрати несе кожна зі сторін. З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України випливає, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Водночас, Митниця не витребувала у ПП «НАСА» документів, що стосуються вартості доставки одного 40-футового контейнера, яка включена продавцем у ціну товару. Другий довід скаржника полягає у тому, що ПП «НАСА» не надало оформлені продавцем документи на страхування вантажу та документів, які б містили відомості про вартість страхування. Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується і колегія суддів, відповідаючи на вказаний довід, обґрунтовано вказав, що, у разі укладання контракту за умовами поставки CIF, на продавця покладається обов`язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, а також сплати страхових внесків та вартості перевезення вантажу до порту відвантаження. Отже, витрати постачальника, на страхування товару включені до ціни товару. За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованим довід скаржника про неможливість перевірки правильності визначеної декларантом митної вартості товарів за відсутності документів, що містять відомості про вартість страхування вантажу, оскільки такі документи у даному випадку не вимагаються. Правова позиція з даного питання неодноразово висвітлювалась у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах за №№ 821/1617/17, 821/410/18, 821/289/18. Третій довід скаржника полягає в тому, що у наданому до митного оформлення рахунку-фактурі відсутнє посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також відсутні банківські реквізити продавця. Судом першої інстанції встановлено, що пунктом 1.1. Контракту передбачено, що покупець має оплатити та прийняти «Товар» будівельні матеріали в номенклатурі, кількості та цінах, зазначених у супровідних документах. Тому, позивач при митному оформленні товарів, окрім рахунку-фактури від 20.06.2021 №2021040810-2, що не містить посилання на контракт, подав, зокрема, специфікацію №26 від 20.06.2021, яка містить відповідне посилання та ціни, які повністю відповідають цінам, зазначеним у рахунку-фактурі. Також,зміст додаткової угоди до Контракту містить наявність банківських реквізитів продавця компанії «NANJING JHQ IMPORT AND EXPORT CO, LTD». За таких обставин, колегія суддів вважає правильною позицію суду першої інстанції, що суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтованих доводів, яким чином недолік оформлення рахунку-фактури від 20.06.2021 №2021040810-2 може свідчити про заявлення позивачем неповних відомостей про митну вартість товарів. Останнім доводом апеляції є те, що наданий прайс -лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс -листа як комерційної пропозиції необмеженій кількості потенційних покупців. Для відповіді на даний довід, колегія суддів звертається до постанови Верховного суду від 23.10.2020 №810/690/17, де висловлена правова позиція щодо важливості даного документа для визначення митної вартості товару. Так, у наведеному рішенні суд касаційної інстанції вказав, що по-перше, прайс лист не є основним документом відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лист це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто, прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару. Отже, на думку суду апеляційної інстанції, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною контракту,Митниця не навела, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ПП «НАСА» митної вартості товару судом першої та апеляційної інстанцій не встановлено. Що стосується відомостей, які містяться в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Держмитслужби України (далі - ЄАІС), то, на думку суду апеляційної інстанції, вони мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювалися цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР). Так, Верховним Судом сформовано правову позицію, що «формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Суд касаційної інстанції зазначив, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню» (постанови від 21.02.2018 року по справі №820/17417/14, від 04 вересня 2018 року по справі №818/1186/17). Окрім того, слід приділити увагу правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 04 вересня 2018 року (справа №814/2659/16). У цьому рішенні суд касаційної інстанції відзначив,що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції робить висновок, що застосування відповідачем, при визначення митної вартості товару, другорядного методу (резервного) є протиправним. Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. Відповідно до п.10 ч.6 ст.12 КАС України до справ незначної складності відносяться інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянути за правилами спрощеного позовного провадження. Суд правомірно розглянув дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, адже, остання не відноситься до справ, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження. Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції, що ухвалено у справі незначної складності, відсутні підстави для його касаційного оскарження.

Результат розгляду: denied