Рішення адміністративного суду від 2022-07-21 00:00:00+03

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду із позовом, в якому просив: - визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича (далі відповідач) щодо відмови у скасуванні заходів примусового виконання рішення у ВП №55915846 відповідно до листа від 29.10.2020 року №2884; - визнати протиправною та скасувати постанову від 02.04.2018 року ВП№55915846 приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про повернення виконавчого документа стягувачу; - зобов`язати відповідача поновити виконавче провадження ВП№55915846 з виконання виконавчого напису №9646 від 04.10.2017 року та винести постанову про закінчення виконавчого провадження №55915846 відносно позивача, відкритого постановою відповідача 02.03.2018 року на підставі виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №9649, виданого 04.10.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, та скасувати заходи примусового виконання, вчинені у ВП №55915846, у тому числі, арешти, накладені на все рухоме та нерухому майно, грошові кошти, виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та інші заходи, вжиті виконавцем. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що виконавче провадження №55915846 завершене, однак, на його думку, підлягає закінченню з підстав визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Вказує на необхідність скасування заходів примусового виконання рішення, зокрема, арештів, та виключення відомостей про боржника-позивача з Єдиного реєстру боржників. Відмову відповідача у скасуванні відповідних заходів позивач вважає протиправною, а тому задля відновлення своїх порушених прав просить суд, серед іншого, зобов`язати відповідача поновити виконавче провадження, винести постанову про закінчення виконавчого провадження та скасувати заходи примусового виконання рішення. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2021 року в задоволенні адміністративного позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неналежну оцінку судом доказів у справі, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення його адміністративного позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що єдиним способом захисту порушених прав та інтересів позивача може бути відновлення виконавчого провадження з метою його наступного закінчення з підстав визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а це неможливо без скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві стверджує, що суд повно встановив обставини справи, дав вірну юридичну оцінку спірним відносинам та доказам, що надавалися обома сторонами, прийняв законне рішення. Наполягає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі. Третьою особою на стороні відповідача - Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», залученим на стадії апеляційного розгляду справи, також було подано відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві наполягає, що відсутні підстави для скасування законного рішення суду першої інстанції. В судовому засіданні представники позивача підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, наполягали на задоволенні скарги, скасуванні оскарженого рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про задоволення позовних вимог. Відповідач та третя особа не забезпечили участь своїх представників у судовому засіданні. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 04.10.2017 року вчинено та зареєстровано в реєстрі за №9649 виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" невиплачених в строк, відповідно до умов кредитного договору №DNUHG10000002573 від 24.12.2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 01.08.2017 року, грошових коштів у сумі 2\~ 999\~ 999 грн. 00коп.. Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем винесено постанову від 02.03.2018 року про відкриття виконавчого провадження №55915846 з виконання виконавчого напису №9649, виданого 04.10.2017 року. Одночасно, 02.03.2018 року у виконавчому провадженні №55915846 винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] .. Постановою від 02.04.2018 року у виконавчому провадженні №55915846 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1\~ ст.37 Закону України "Про виконавче провадження"\~ у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. 29.10.2018 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" та приватного нотаріуса Завалієва Артема Анатолійовича про визнання виконавчого напису №9649 від 04.10.2017 року таким, що не підлягає виконанню. 04.03.2020 року рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська виконавчий напис від 04.10.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за №9649, визнано таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача заявами від 20.08.2020 року та 01.09.2020 року звертався до приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича щодо закриття виконавчого провадження №55915846, зняття арешту та припинення обтяження. Листами від 07.09.2020 року №2396 та від 26.10.2020 №2837 на заяви надано відповіді про відсутність підстав для вчинення відповідних дій. Також, листом від 29.10.2020 року №2884 відповідачем проінформовано представника позивача про звернення до Міністерства юстиції України та надано копію відповіді від 16.10.2020 року №10413/26739-33-20/20.5.1, де зазначено, що вчинення виконавцем будь-яких дій щодо виключення даних про боржника з Єдиного реєстру боржників законодавством не передбачено, оскільки такі відомості виключаються системою автоматично у випадках, передбачених законом. Вважаючи постанову від 02.04.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №55915846 протиправною, а дії відповідача щодо відмови у скасуванні заходів примусового виконання неправомірними, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх справ, свобод та інтересів. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що при прийнятті постанови від 02.04.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №55915846 відповідач діяв в межах та у спосіб, встановлений приписами Закону №1404-VIII. Протиправності дій приватного виконавця у межах виконавчого провадження №55915846 не встановлено та позивачем не наведено. Вимога позивача про скасування постанови від 02.04.2018 року ВП№55915846 про повернення виконавчого документа стягувачу є передчасною, оскільки ані позивач, ані його представники не звертались до відповідача зі заявами з питань вилучення з електронного архіву завершеного виконавчого провадження №55915846, поновлення такого завершеного виконавчого провадження №55915846, виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників. Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає наступне. Згідно п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів. Згідно п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Частиною 1 та 2 ст.9 Закону №1404-VIII передбачено, що Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП) та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників і запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України. Відповідно до ч.5 ст.9 Закону №1404-VIII відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження. Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів (ч.7 ст.9 Закону №1404-VIII). Частиною 1 ст.10 Закону №1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Пунктом 2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини 1 цієї статті арешт з майна знімається (ч.3 ст.37 Закону №1404-VIII). Підстави для закінчення виконавчого провадження передбачені ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII. Зокрема, відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч.2 ст.39 Закону №1404-VIII). У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (ч.1 ст.40 Закону №1404-VIII). Згідно з ч.1 ст.41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що завершення і закінчення виконавчого провадження не є тотожними поняттями. При цьому, завершення виконавчого провадження на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII не зумовлює скасування заходів примусового виконання рішення, зокрема, накладеного арешту. Завершене на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII виконавче провадження не може бути закінчено. Однак, скасування судом постанови про повернення виконавчого документа стягувачу передбачає відновлення виконавчого провадження та можливість його закінчення (за наявності підстав). Судом встановлено, що відповідачем винесено постанову від 02.04.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №55915846, з підстав на відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Виконавчий напис нотаріуса від 04.09.2017 № 9649 визнано таким, що не підлягає виконанню, рішенням суду лише 04.03.2020, тобто майже через два роки після повернення виконавчого документу стягувачу. Наявність підстав для повернення виконавчого документу стягувачу (відсутність майна у боржника) позивачем не заперечується. Відтак, при прийнятті постанови від 02.04.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №55915846 відповідач діяв в межах та у спосіб, встановлений приписами Закону №1404-VIII. Тобто, підстав визнавати оскаржену позивачем постанову протиправною у суду не було. Проте, за наявності рішення суду, що набрало законної сили про визнання \~виконавчого напису нотаріуса від 04.09.2017 № 9649 ( що є виконавчим документом) таким, що не підлягає виконанню, \~наявні підстави для закінчення виконавчого провадження ВП №55915846 згідно п.5 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII. Закінчення виконавчого провадження при наявності постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та без її скасування не можливе, як і не можливо вчинення інших дій виконавцем, зокрема і щодо зняття арешту, виключення з реєстру боржників. На переконання колегії суддів, за встановлених обставин, наявні підстави для скасування оскарженої позивачем \~постанови від 02.04.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №55915846 та задоволення в цій частині позовних вимог, що буде належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача, і відповідно, надасть можливість відповідачу вчинити дії, як це передбачено статтею 40 Закону №1404-VIII. В частині висновків суду про необхідність відмови в задоволенні решти позовних вимог колегія суддів погоджується. Так, судом не встановлено неправомірності дій відповідача щодо відмови у скасуванні заходів примусового виконання рішення у ВП №55915846, оскільки як зазначено вище, вчинення таких дій можливе лише після поновлення виконавчого провадження або скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Щодо вимог про зобов`язання відповідача поновити виконавче провадження ВП№55915846, винести постанову про закінчення виконавчого провадження та скасувати заходи примусового виконання, вчинені у ВП №55915846, у тому числі, арешти, накладені на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та інші заходи, вжиті виконавцем, то такі вимоги є передчасними та заявлені на майбутнє. Вчинення відповідних дій передбачено нормою статті 40 Закону №1404-VIII після скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, проте зроблені помилкові висновки про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивача в частині скасування оскарженої позивачем \~постанови від 02.04.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №55915846, тому рішення суду першої інстанцій в цій частині слід скасувати, а в решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Результат розгляду: partial