Рішення адміністративного суду від 2023-03-13 00:00:00+02

[PERSON] 15.09.2022 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області в якому просить зобов`язати Виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області, як орган приватизації, вжити заходів щодо приватизації [PERSON] квартири [ADDRESS] . Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні позову. Не погодившись з прийнятим рішенням [PERSON] оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Вказує, що Виконавчим комітетом Самбірської міської ради Львівської області протиправно відмовлено позивачеві в передачі в приватну власність шляхом приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] , в якій він прописаний та мешкає на підставі ордеру №56, виданого на виконання розпорядження Самбірської міської ради народних депутатів від 18.06.1993 року №529, також зазначає, що відмова відповідача в приватизації ним квартири порушує його права на отримання житла у власність, оскільки всі інші квартири мають приватизацію, окрім нього, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит. У відзиві на апеляційну скаргу Виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі №380/12905/22 та ухвалою суду від 25.01.2023 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження. Представник позивача направила до апеляційного суду 03.03.2023 клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги Відповідно до частини 1 статті 303 КАС України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень. Колегія суддів дійшла висновку щодо відмови для врахування доводів доповнення та зміни апеляційної скарги поданого до апеляційного суду 03.03.2023, оскільки таке подане з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , яка згідно ордеру №56, виданого на виконання розпорядження Самбірської міської ради народних депутатів від 18.06.1993 року №529, була надана для проживання наступним особам: батьку позивача [PERSON] , [INFO] ; матері позивача [PERSON] , [INFO] ; брату позивача [PERSON] , [INFO] ; позивачу - [PERSON] , [INFO] . Згідно наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про смерть, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] померли. З метою реалізації свого законодавчо гарантованого права на приватизацію житла, позивач у листопаді 2021 року звернувся до Виконавчого комітету Самбірської міської ради із заявою про приватизацію займаної ним квартири. Листом від 17.11.2021 №В-3006/2-17 Виконавчий комітет Самбірської міської ради повідомив позивача про те, що ним не представлено документів про укладення договору найму на квартиру [ADDRESS] померлого батька позивача з Виконавчим комітетом Самбірської міської ради чи комунальним підприємством з обслуговування міського комунального житлового фонду, та документів про належність до комунальної власності вказаного житлового будинку. Вказаним листом позивача повідомлено про те, що згаданий будинок був збудований (його частина) за кошти Державного підприємства «Самбірський хлібокомбінат» і залишався на балансі та обслуговуванні даного підприємства, яке в 1996 році шляхом корпоратизації було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Самбірський хлібокомбінат». Наголошено на відсутності у виконавчому комітеті документів, які б підтверджували факт передачі даного будинку до комунальної власності Самбірської територіальної громади, а також відсутності такого будинку на балансі комунальних підприємств з обслуговування житлового фонду Самбірської міської ради, внаслідок чого виконавчий комітет не вправі вчиняти правочини правовстановлювального характеру щодо майна, яке не належить до комунальної власності. Виконавчий комітет рекомендував позивачу звернутись щодо порушеного ним питання до власника будинку чи його правонаступників, а в разі якщо будинок по [ADDRESS] не увійшов до статутного капіталу ВАТ «Самбірський хлібокомбінат» - звернутись до Фонду держмайна, який являється правонаступником державного майна, яке не увійшло до статутних капіталів державних підприємств під час їх корпоратизації. 23.12.2021 позивач звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна по Львівській області із заявою щодо надання роз`яснень про можливість отримання ним у власність квартири шляхом її приватизації. Листом від 29.12.2021 №13-13-07009 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях повідомило позивача про те, що житловий будинок по [ADDRESS] не увійшов до статутного капіталу ВАТ «Самбірський хлібокомбінат» в процесі приватизації. В подальшому зазначений будинок був переданий на баланс та у спільну власність «Об`єднання власників приватизованого житла 1» на підставі розпорядження Самбірської міської ради народних депутатів від 1996 року №117 відповідно до акта передачі від 02.04.1997 року, затвердженого заступником голови Самбірської міської ради без рішення та участі регіонального представництва. Позивачу рекомендовано в черговий раз звернутись до Самбірської міської ради, оскільки приватизація державного житлового фонду здійснюється органами місцевого самоврядування згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». 25.01.2022 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] . Листом від 14.02.2022 №В-827/2-17 Виконавчий комітет Самбірської міської ради повідомив позивача про те, що, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Даних про передачу житлового будинку [ADDRESS] в виконавчому комітеті Самбірської міської ради немає, внаслідок чого орган місцевого самоврядування не може здійснювати приватизацію даного жилого приміщення. Виконавчий комітет у листі зазначає, що згідно долученої позивачем копії Акту передачі майна загального користування і нежитлових приміщень у спільну власність «Об`єднання власників приватизованого житла 1» від 02.04.1997 чітко прослідковується, що керівництво ВАТ «Самбірський хлібокомбінат» передало із свого балансу на баланс «Об`єднання власників приватизованого житла 1» будинок по [ADDRESS] (і не вказано про передачу до комунальної власності). Юридична особа «Об`єднання власників приватизованого житла 1» не є структурою Самбірської міської ради ні її виконавчого комітету. Згідно відкритих джерел в інтернеті, форма власності даної юридичної особи не є державною чи комунальною. 13.07.2022 адвокат Федорчук М.П., в інтересах позивача, звернулась із адвокатським запитом до Комунального підприємства Львівської обласної ради Самбірське міжміське бюро технічної інвентаризації, у якому просила надати інформацію про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме про реєстрацію права власності на квартири у будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, отримане в процесі приватизації, в розрізі: номер квартири, дата реєстрації права на квартиру, документ-підстава для первинної реєстрації, дата видачі та підстава видачі такого документу. Листом від 25.07.2022 №01/5-75 Самбірське міжміське бюро технічної інвентаризації Управління майном спільної власності Львівської обласної ради надало адвокату Федорчук М.П. запитувану інформацію про реєстрацію квартир нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає дії відповідача незаконними та такими, що порушують його право на безкоштовну приватизацію житла, оскільки, зокрема, із відповіді Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації вбачається, що приватизація квартир у будинку [ADDRESS] , окрім квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , проведена після 02.04.1997 року, тобто після передачі будинку на баланс Самбірському ОВПЖ-1 і така передача не стала перешкодою в проведенні приватизації квартир у вищезазначеному будинку, а тому звернувся до адміністративного суду для захисту свого права. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем до матеріалів справи не долучено будь-яких документів, які підтверджують факт звернення батька позивача [PERSON] до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] . Також, позивачем не подано до суду будь-яких документів, що підтверджують факт його звернення до органу приватизації житлового фонду Самбірської міської ради із заявою встановленого зразка та необхідним пакетом документів, у відповідності до вимог Положення №139, з метою приватизації займаної ним квартири. Суд апеляційної інстанції вирішуючи питання щодо можливості розгляду цієї справи за позовом [PERSON] в порядку адміністративного судочинства, враховує наступне. Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Статтею 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Визначення поняття «адміністративної справи» наведено у статті 4 КАС України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. При цьому, публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Таким чином, до адміністративних відносяться ті справи, що виникають зі спорів в публічно-правових відносинах, що стосується тих відносин, в яких один із його учасників- суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Між тим, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. В цьому випадку спір носитиме приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. При цьому, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Згідно із частиною 3 статті 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. У силу положень частин 1, 4 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільно процесуального кодексу України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право майнового або особистого характеру на конкретний об`єкт цивільних правовідносин, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Таким чином, суду необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа. Апеляційним судом на підставі матеріалів справи встановлено, що предметом спору в цій справі є дії Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області щодо зобов`язання його вжити заходів щодо приватизації [PERSON] квартири [ADDRESS] . Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII. Згідно із частиною 11 статті 8 цього Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Цивільно процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Колегія суддів зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду вже вирішувалося питання предметної юрисдикції у подібних правовідносинах, зокрема, у справі № 200/10822/18-а (постанова від 19 лютого 2020 року) було зазначено, що у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, установлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними), незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача. Апеляційний суд вважає, що у цій справі той факт, що відповідачем є Виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий. Спори щодо реалізації райрадою функцій та відчуження майна на користь інших осіб не можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки не підпадають під визначення публічно-правового спору, наведеного у статті 4 КАС України, з огляду на те, що Виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області у таких правовідносинах не виконує владних управлінських функцій, а реалізує повноваження власника майна, що свідчить про приватноправовий характер цього спору. Подібний підхід щодо визначення юрисдикції у подібних спорах застосований Верховним Судом у справі № 260/374/19 (постанова від 16 червня 2020 року). Таким чином, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку такої особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки пов`язані з поновленням порушеного права у сфері житлових відносин, то такі спори відносяться до тих, що спрямовані на захист цивільних (житлових) прав. Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16, від 21 березня 2018 року у справі №К/9901/12678/18, від 22 серпня 2018 року у справі № 826/13571/17, від 03 жовтня 2018 року у справі №757/37024/15-а, від 12 грудня 2018 року у справі №685/1346/15-а, від 19 лютого 2020 року у справі № 200/10822/18-а, від 22 липня 2021 року у справі №320/10329/20, від 31 серпня 2022 року у справі №760/12670/21, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що заявлений позивачем спір про зобов`язання Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області, як орган приватизації, вжити заходів щодо приватизації [PERSON] квартири [ADDRESS] не може здійснюватися у порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. Також, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини в пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги. Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскаржене рішення суду першої інстанції від 30.11.2022 необхідно скасувати і провадження у справі за відповідним позовом [PERSON] закрити, на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства). При цьому, колегія суддів зазначає, що закриття провадження в адміністративній справі не являється обмеженням права на доступ до суду, оскільки судом роз`яснено позивачу, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Одночасно, відповідно до статей 239, 319 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки провадження в даній адміністративній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства), тому позивачу роз`яснюється, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції цивільного суду, і такий розгляд справи повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства. Також позивачу роз`яснюється про наявність у неї права протягом 10 днів з дня отримання нею копії цієї постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду про закриття провадження у справі звернутися до цього суду апеляційної інстанції із письмовою заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у такій заяві позивача має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору. Така заява позивача розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження, і за результатами розгляду постановляється ухвала про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд даної справи.

Результат розгляду: partial