Рішення адміністративного суду від 2022-03-23 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернувся 26.08.2021 до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, просив: - визнати протиправними дії та скасувати відмову Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області 4597-4829/Б-03/8-110021 від 16.07.2021 року у перерахунку позивачу пенсії по втраті годувальника згідно п. «б» ст.50 та ч.2 ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; - зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу недоплачену пенсію в розмірі 28 974грн. за період з березня 2020 року по березень 2021 року. В обґрунтування позову зазначено, що позивач, як батько загиблого військовослужбовця звернувся з заявою про перерахунок пенсії до управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, але отримав відмову щодо перерахунку за попередні 12 місяців. Пенсійний фонд повідомив що пенсія позивачу призначена з наступного місяця після видачі витягу з протоколу засідання Центральної ВЛК Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв). Вважає таке рішення протиправним та таким, що порушує його права. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області щодо не проведення позивачу перерахунку пенсії по втраті годувальника згідно п. «б» ст.50 та ч.2 ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов`язано відповідача провести позивачу перерахунок пенсії гідно п. «б» ст.50 та ч.2 ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» починаючи з травня місяця 2020 року (тобто не більше як за 12 місяців перед зверненням за пенсією) на підставі Витягу протоколу Центральної ВЛК від 24.03.2021 №130, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що в ході розгляду справи встановлено, що ГУ ПФУ в Кіровоградській області допустило бездіяльність, яка не відповідає визначеним частиною 2 статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах, тому першу позовну вимогу належить задовольнити шляхом визнання такої бездіяльності відповідача протиправною. Відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів для припинення виплати пенсії позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Доводи відповідача про правомірність своєї поведінки спростовано аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на перерахунок пенсії позивача на підставі поданого Витягу протоколу Центральної ВЛК від 24.03.2021 №130, що дає підстави стверджувати саме про бездіяльність відповідача. Не погодився з рішенням суду першої інстанції відповідач та надав апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову. Посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом. Вказує на 6-ти місячний строк звернення до суду. Оскільки позивач звернувся до суду 26.05.2021, то з врахуванням 6-ти місячного звернення до адміністративного суду період позовних вимог з 01.03.2020 року по 25.02.2021 року підлягає залишенню без розгляду. Також зазначає, що частиною 2 статті 51 Закону №2262-ХІІ визначено, що перерахунок пенсій, призначених особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачена йому не більше як за 12 місяців. Оскільки витяг з протоколу засідання Центральної ВЛК Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) за №130 виданий 24.03.2021, тому перерахунок пенсії позивача головним управлінням проведений згідно з положеннями пункту "а" статгі 36 Закону починаючи з 01.04.2021 (з наступного місяця після видачі витягу з протоколу засідання Центральної ВЛК Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України без повідомлення учасників справи (справа була призначена до розгляду у письмовому провадженні на 03.03.2022 року, однак, у зв`язку з оголошенням воєнного стану в Україні, справа знята з розгляду та визначено розглянути справу протягом березня-місяця 2022 року в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у відповідності до ст. 311 КАС України). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. Судом першої інстанції встановлено, що позивач, звернувся 26.08.2021 до суду з даним позовом. Надаючи оцінку посиланням відповідача на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється 6-ти місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Відповідно до ч.3 ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком. Тобто, у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом. В даному випадку, слід керуватися нормами пенсійного законодавства для визначення строків звернення до адміністративного суду, а тому доводи відповідача щодо порушення строків звернення до суду в частині проведення перерахунку є безпідставними. Водночас, відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється 6-ти місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Оскільки ГУ ПФУ в Кіровоградській області листом від 16.07.2021 року повідомило позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії за попередні 12 місяців, то з цим позовом позивач до суду звернувся 26.08.2021 року, тобто в межах 6-ти місячного строку. Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду. Щодо суті спору суд першої інстанції встановив, що позивач є батьком загиблого (померлого) військовослужбовця, молодшого сержанта [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого 19 липня 1969 року Райбюро ЗАГС Кіровоградської області (а.с.12). Син позивача - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Новенської селищної ради м. Кіровограда Кіровоградської області 22 грудня 2014 року (а.с.13) Відповідно до Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Протокол №1092 від 25.03.2015 року захворювання, що призвело до смерті [PERSON] пов`язане з проходженням військової служби (а.с.13). 03.03.2015 року Головним управлінням в Кіровоградській області позивачу призначено пенсію в разі втрати годувальника згідно з пунктом "б" ст. 36 Закону, в розмірі 30% грошового забезпечення померлого годувальника гр. [PERSON] (день подання до відповідного органу, що призначає пенсію, письмової заяви про призначення пенсії) (а.с.18). Центральною військово-лікарською комісією було переглянуто попередній висновок та 24.03.2021 року надано новий в якому захворювання та причина смерті сина позивача вказано, що пов`язана із захистом Батьківщини. Так, згідно Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) від 24.03.2021 року №130 вказано, що захворювання молодшого сержанта [PERSON] та причина смерті, пов`язані із захистом Батьківщини. При цьому зазначено, що постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок за витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 25.03.2015 року №1092 - відмінено (а.с.15). 14.04.2021 позивач звернувся до головного управління із заявою про перерахунок пенсії витягу з протоколу засідання Центральної ВЛК Збройних Сил України (далі - Центральна ВЛК) по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) від 24.03.2021 за №130 з травня 2020 року, тобто не більше як за 12 місяців перед зверненням за пенсією (а.с.21-22). Головним управлінням в Кіровоградській області листом від 16.07.2021 року повідомлено позивача про те, що оскільки витяг з протоколу засідання Центральної ВЛК Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) за №130 виданий 24.03.2021, тому перерахунок пенсії позивачу проведений згідно з положеннями пункту "а" статгі 36 Закону №2262-ХІІ починаючи з 01.04.2021 (з наступного місяця після видачі витягу з протоколу засідання Центральної ВЛК Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) (а.с.23). Позивач, вважає протиправною відмову відповідача №4597-4829/Б-03/8-110021 від 16.07.2021 року у перерахунку позивачу пенсії по втраті годувальника згідно п. «б» ст.50 та ч.2 ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Суд першої інстанції позов задовольнив частково. Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058, норми Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008р. №402. Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України. Предметом спору є правомірність/протиправність дій/рішень відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії по втраті годувальника згідно п. «б» ст.50 та ч.2 ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII (ЗУ №3551-XII) визначено, що чинність цього Закону поширюється на: сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: - утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; - батьки; - один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; - діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; - діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; - діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти (абз. 15 п.11 ст.10 ЗУ № 3551-XII) Водночас із цим, за правилом п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (ЗУ №3551-XII) обов`язковою передумовою набуття членом родини військовослужбовця правового статусу особи, на яку поширюється чинність цього Закону, є документальне підтвердження факту, зокрема, загибелі або смерті військовослужбовця унаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також загибелі або смерті військовослужбовця унаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що суд першої інстанції зазначив, що відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008р. №402 (Положення №402) військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. За змістом пункту 1.3 розділу І Положення № 402 до основних завдань військово-лікарської експертизи належить, зокрема: визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть. Матеріалами справи підтверджується, що згідно Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Протокол №1092 від 25.03.2015 року захворювання [PERSON] , що призвело до смерті пов`язане з проходженням військової служби. У свою чергу Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII від 09.04.1992 pоку (ЗУ №2262-XII) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України зокрема із числа осіб, які перебували на службі в органах і підрозділах цивільного захисту. Зокрема, преамбулою Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (№2262-XII) передбачено, що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист. Згідно з частинами 1, 3 статті 1-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (№2262-XII) законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів. Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В силу статті 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (№2262-XII) призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України. Умови, за яких призначається пенсія в разі втрати годувальника відповідно до вище зазначеного Закону визначені у статті 29 вказаного Закону. Так, пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті. Слід зазначити, що положеннями частини 3 ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (№2262-XII) визначено, що батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок. Статтею 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (№2262-XII), визначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів для існування. У відповідності до п. «б» статті 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (№2262-XII), сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. На думку колегії суддів апеляційної інстанції, судом першої інстанції правильно встановлено, що у зв`язку зі смертю сина, яке пов`язане з проходженням військової служби, позивач набув право на пенсію в разі втрати годувальника, тому йому призначена пенсія згідно з пунктом «б» статті 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (№2262-XII). Поряд з цим, в листі відповідача від 16.07.2021 року, відповідач посилається на пункт «а» ст.36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (№2262-ХІІ), як на підставу здійснення позивачу перерахунку пенсії відповідно до заяви та протоколу від 24.03.2021 року, тобто з наступного місяця після видачі витягу з протоколу. З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскільки пункт «а» ст.36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (№2262-ХІІ) визначає розміри з яких обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб, а не строки перерахунку таких пенсій, то спростовуються вищезазначені доводи відповідача. У свою чергу, приписами ч.2 ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (№2262-XII) визначено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більше як за 12 місяців. Водночас, частиною 3 ст.50 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (№2262-XII) передбачено, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. Виходячи з наведених норм права та встановлених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач набув право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Витягу із протоколу засідання Центральної ВЛК №1092 від 25.03.2015 року. При цьому, Центральна ВЛК переглянувши попередній висновок 24.03.2021 року у висновку №130 встановила причинний зв`язок захворювання молодшого сержанта [PERSON] та причину смерті, як пов`язані із захистом Батьківщини, що не змінює дату виникнення первинних обставин, які стали підставою набуття права позивача на пенсію. Крім цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На думку колегії суддів апеляційної інстанції, втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії є таким, що не ґрунтується на Законі. У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54). Суд першої інстанції при вирішенні справи керувався принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, з чим погоджується суд апеляційної інстанції. Матеріали справи не містять достатніх та переконливих доказів для припинення виплати пенсії позивачу, тому втручання відповідача у право позивача на пенсію є не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Доводи відповідача про правомірність своєї поведінки спростовані аналізом норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на перерахунок пенсії позивача на підставі поданого Витягу протоколу Центральної ВЛК від 24.03.2021 №130, то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про бездіяльність відповідача. За своєю правовою природою бездіяльність суб`єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, тобто не вчинення ним дій (невиконання обов`язків, завдань), які він зобов`язаний вчинити (виконати) відповідно до норм чинних законодавчих актів. Таким чином, відповідач, не здійснивши перерахунок пенсії позивача на підставі поданих заяви та Витягу протоколу Центральної ВЛК від 24.03.2021 №130, допустив бездіяльність, а не дії та прийняття рішення, як вказує позивач. Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Даючи оцінку поведінці відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ГУ ПФУ в Кіровоградській області допустило бездіяльність, яка не відповідає визначеним частиною 2 статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах, тому першу позовну вимогу належить задовольнити шляхом визнання такої бездіяльності відповідача протиправною. Водночас, друга позовна вимога є похідною від першої та підлягає до часткового задоволення шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача, починаючи з травня місяця 2020 року (тобто не більше як за 12 місяців перед зверненням за пенсією) на підставі Витягу протоколу Центральної ВЛК від 24.03.2021 №130 та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем доведені обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. При цьому, відповідачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог. Вищезазначене є мотивом для не врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини, спростовують доводи відповідача. Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування. Виходячи з результатів апеляційного розгляду не підлягають розподілу судові витрати.

Результат розгляду: denied