Рішення адміністративного суду від 2022-09-08 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови в проведенні індексації його пенсії з 01.03.2019 та 01.05.2020; зобов`язати відповідача провести індексацію його пенсії з 01.03.2019 та з 01.05.2020 відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування», пунктів 2, 5 постанови КМУ від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» та пунктів 2, 9 постанови КМУ від 01.04.2020 №251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» та виплатити з 01.03.2019 недоотриману суму пенсії з врахуванням проведених раніше виплат; зобов`язати відповідача вилучити з персоніфікованої облікової картки в системі персоніфікованого обліку числа 3 764,40 грн., 4 404, 35 грн., 4 888,83 грн., які стосуються заробітної плати, що використовується для обчислення пенсії, та не відповідають Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування», а також анулювати наслідки, до яких привело застосування цих чисел, з дня їх внесення до персональної облікової картки; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 840,80 грн сплаченого судового збору. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2022 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу та вказує, що оскільки суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2022 у справі №640/30528/20 слід скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Позивач вважає, що суд першої інстанції не надав оцінки доказам, наведеним в позовній заяві, не правильно застосував Закони України, деякі закони, важливі для вирішення справи, застосовав у редакції, які втратили силу, при винесені оскаржуваного рішення, суд першої інстанціїх не врахував свої ж позитивні висновки щодо позовних вимог. Позивач вказує, що суд першої інстанції не захистив його право на захист доходів (пенсії) від інфляції та здорожання товарів. Внаслідок механізму «індексації», запропонованого відповідачем та підтриманого судом першої інстанції, його доходи знижуються, а не підвищуються. Також, суд першої інстнації не вияснив, виходячи з аналізу статті 42 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який саме показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, відповідно до вимог цієї статті має використовуватись при індексації пенсії позивача. Закон чітко вказує, що мінімальний розмір збільшення, визначається абз. 3 ч. 2 ст.40 вказаного Закону, але першої інстанції не зважає на це положення і, навпаки, підтримує дії відповідача щодо зниження показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії з 5 377,90 грн. до 3 764,40 грн. Позивач вважає, що застосування п. 5 Порядку проведення перерахунку пенсій суперечить ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», адже в Законі прописано, що має використовуватись показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Враховується зараз, на дату індексації пенсії. Тому має використовуватись показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення моєї пенсії на дату індексації 5 377, 90 грн. У випадку протиріччя між Законом та Постановою Кабінету міністрів Укрпаїнит Закон має вищу юридичну силу. Крім того, станом на 01.10.2017 він ще не був пенсіонером, тоді пенсія не обчислювалась з жодним показником середньої заробітної плати. Тому, на думку позивача, відсилатись на цю дату некоректно. Позивач вважає, що суд першої інстанції підтримує відповідача в порушенні ст. 58. Конституції України. Зокрема, називаючи це індексацією його пенсії, намагається, посилаючись на положення Постанови №124, прийнятої 20.02.2019, замінити показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, який використовується для нарахування моєї пенсії 5 377,90 грн., прийнятий в 2018 році відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на менший показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії 3 764,40 грн. Цим суд першої інстанції значно погіршує його становище позбавляє права в належній індексації пенсії з 01.03.2019 та з 01.05.2020 відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

Результат розгляду: partial