Рішення адміністративного суду від 2022-04-27 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] , звернувся 23 червня \~2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури, в якій із урахуванням уточненої позовної заяви просив (а.с. 1-7, 20-26): - визнати протиправними дії Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати за період з 26.03.2020 року по 31.12.2020 року включно відповідно до ст.81 Закону України «Про прокуратуру»; - зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру провести нарахування та виплату позивачу заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу в сумі 24 324 за період з 26.03.2020 року по 31.12.2020 року з урахуванням фактично проведених виплат, тобто 199 224 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працював в органах прокуратури України з 2012 року до 31.12.2020 року. У період його служби в органах прокуратури грошове забезпечення позивача розраховувалась відповідно до \~статті 81 Закону України «Про прокуратуру» та, відповідно, посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури повинен був становити з 01.01.2020 року: 12 х 2027,00 грн. = 24 324 грн. На звернення позивача щодо розміру посадового окладу за період з 26.03.2020 по 31.12.2020, відповідач за №27-174 вих-21 від 31.03.2021 надав відповідь, що посадовий оклад на посаді прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 за вказаний період з становив щомісяця 5660 грн. Однак, позивач зауважує, що рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6р/2020 визначено, що не відповідає \~Конституції України \~(є неконституційним) окреме положення пункту 26 \~розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України \~у частині, яким передбачено, що норми і положення \~статті 81 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» \~(зі змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Таким чином, у спірному періоді грошове забезпечення позивачу виплачувалось у меншому розмірі, ніж визначено спеціальним законом, а, отже, внаслідок протиправних дій Дніпропетровської обласної прокуратури позивачу не здійснена повна виплата заробітної плати, а саме не донарахована та не виплачена сума посадового окладу у розмірі 199 224 грн. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 року позовну заяву - задоволено частково. Визнано протиправними дії Дніпропетровської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати позивачу заробітної плати за період з 26.03.2020 по 31.12.2020 включно відповідно до \~статті 81 Закону України «Про прокуратуру». Зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру провести нарахування та виплату позивачу неотриманих грошових коштів у вигляді заробітної плати (посадового окладу та інших виплат, які є складовими заробітної плати) виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до \~статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням висновків рішення Конституційного суду України від 26.03.2020 №1-223/2018 (2840/18) за період з 26.03.2020 по 31.12.2020. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідач не нарахував та не виплатив \~позивачу заробітну плату у період з 26.03.2020 по 31.12.2020 відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням висновків рішення Конституційного суду України від 26.03.2020 №1-223/2018 (2840/18), що дає підстави для задоволення позову. Не погодився з рішенням суду першої інстанції відповідач, та подав апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що Дніпропетровська обласна прокуратура фінансується головним розпорядником коштів відповідно до чинного законодавства та не наділена правом самостійно визначати та встановлювати посадові оклади для працівників, в тому числі і для позивача у розмірах інших, ніж ті, які були передбачені у кошторисах на відповідні роки. Вважає, що із зазначеного питання позивач повинен звернутися до Головного розпорядника коштів - Офісу Генерального прокурора. Також вказує, що \~Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 (зі змінами, внесеними \~Законом №113), а не Бюджетний кодекс \~(норма якого визнана неконституційною) передбачає оплату праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури»), яка на сьогодні є чинною. В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову. Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. \~ Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. Судом першої інстанції встановлено, що починаючи з 01.11.2012 року позивач працював на різних посадах в органах прокуратури Дніпропетровської області. На підставі наказу від 24.12.2020 №1074к позивача звільнено з посади прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 грудня 2020 року. 22 березня 2021 року позивач звернувся до Дніпропетровської обласної прокуратури із запитом про надання інформації про розмір посадового окладу за період з 26.03.2020 року по день звільнення, а також про надання інформації про розмір посадового окладу, який повинен був встановлений на підставі частини 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6р/2020. Листом відповідача від 31.03.2021 №27-174 вих-21 було повідомлено, що посадовий оклад на посаді прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 зі змінами, за період з 26.03.2020 по 30.12.2020 (день звільнення) становив щомісяця 5660 грн. Інформація стосовно розміру посадового окладу, встановленого статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням висновків Рішення Конституційного Суду України від 23.03.2020 №6-р/2020, у Дніпропетровській обласній прокуратурі відсутня. Позивач вважає протиправними дії відповідача в частині нарахування йому в період з 26.03.2020 року по 31.12.2020 посадового окладу у розмірі, що є меншим, ніж встановлений \~статтею 81 Закону України «Про прокуратуру». Суд першої інстанції позов задовольнив частковою. Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин6 слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19.09.2019 року, Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995, норми Бюджетного кодексу України, Рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 від 23.03.2020, норми постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України. Відповідно до\~ статті 55 Конституції України\~ права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1\~ ст. 5 КАС України\~ визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені \~Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (ЗУ № 1697-VII). Частиною 1 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (№ 1697-VII) \~передбачено, що заробітна плата прокурорів регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до частини 2 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (№ 1697-VII), \~заробітна плата прокурора складається з: - посадового окладу, - премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 % посадових окладів та економії фонду оплати праці. Згідно з частиною 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (№ 1697-VII), \~посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Отже, вказана норма зазначає про посадовий оклад прокурора окружної прокуратури, при цьому матеріалами справи підтверджується, що позивач не працював на посаді прокурора окружної прокуратури. Так, згідно наказу від 24.12.2020 №1074к позивача звільнено з посади прокурора П`ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 грудня 2020 року. Отже відповідачем відносно позивача не допущено порушень частини 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру». Також, частиною 9 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі у випадках, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку (ч.1 ст.89 ЗУ №1697-VII). Частиною 1 статті 90 Закону України «Про прокуратуру» (№1697-VII) визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період. В силу частини 2 статті 8 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР (ЗУ №108/95-ВР), умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною 3 цієї статті, та частиною 1 статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (ч.1 ст.13 ЗУ №108/95-ВР). Слід зазначити, що схема посадових окладів працівників органів прокуратури затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (Постанова №505). Так, у пунктах 1, 2, 6 Постанови №505: - затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5; - надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів. Також в Постанові №505 зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї \~постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснювати в межах затвердженого фонду оплати праці. За приписами частин 1 та 2 \~статті 23 Бюджетного кодексу України, \~будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно з частиною 1 \~статті 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах. Отже, відповідач, здійснював фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах, тобто у відповідності до вимог Бюджетного кодексу України. За змістом пункту 26 Розділу VI \~Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України (в редакції \~Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VIII), які набрали чинності з 01.01.2015, установлено, що норми і положення статті 81, частин шістнадцятої, \~\~\~сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 \~розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Слід врахувати, що перевага надається нормі, що має вищу юридичну силу, а у разі виявлення суперечностей (колізії) між положеннями різних нормативно-правових актів, які мають однакову юридичну силу, застосовуються положення нормативно-правового акта, який прийнято пізніше або який є спеціальним тощо. Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VIII прийнятий пізніше Закону України «Про прокуратуру» 14.10.2014 №1697-VII, а тому у 2015, 2016, 2017, 2018 та 2019 роках норми і положення Закону України «Про прокуратуру» щодо заробітної плати прокурора застосовувались в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а не статтею 81 цього Закону. При цьому, враховуючи, що частина 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» визначає, що посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, натомість, позивач не працював на посаді прокурора окружної прокуратури, тому відсутні підстави для задоволенні позовних вимог. Водночас, аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач не був наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати в іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Аналогічне правозастосування висловлено Верховним Судом у постановах від 26.04.2019 у справі №802/634/16-а, від 19.03.2020 у справі №806/3314/17, від 09.09.2020 у справі № 807/1171/16. Частиною 5 статті 242 КАС України закріплено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, позивачу правомірно нараховувалась заробітна плата виходячи з розміру посадового окладу, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», тобто, з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до \~Бюджетного кодексу України \~щодо реформи міжбюджетних відносин» № 79-VIII від 28.12.2014 у розмірі, встановленому законом. Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у \~частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 зі \~змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Пунктом 2 резолютивної частини вказаного \~рішення Конституційного Суду України \~\~\~визначено, що положення пункту 26 \~розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення \~статті 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ \~від 14.10.2014 зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 26 березня 2020 року. Таким чином, положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ \~зі змінами втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, а саме з 26.03.2020. Враховуючи, що рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 прийняте 26.03.2020, право на отримання заробітної плати, виходячи із визначеного розміру посадового окладу, виникає з дня прийняття рішення Конституційним Судом України, а саме з 26.03.2020. Матеріалами справи підтверджується, позивачу з 26.03.2020 по 30.12.2020 заробітна плата виплачувалась не відповідно до частини 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, а виходячи з посадового окладу, визначеного згідно з постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012, що складало 5660 грн. на місяць. \~\~\~\~ Натомість позиція відповідача не суперечить рішенню Конституційного Суду України \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№6-р/2020 від 26.03.2020, оскільки позивач не працював в окружній прокуратурі, а частина 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (яку просить застосувати позивач), визначає \~посадовий оклад безпосередньо прокурора окружної прокуратури. Виходячи з вище зазначеного, позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, при цьому відповідачем доведено правомірність вчинення дій по нарахуванню та виплаті \~позивачу (як працівнику місцевої прокуратури) заробітної плати відповідно до постанови №505 у періоді з 26.03.2020 року по 30.12.2020 року включно. Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову. Також слід зазначити, що згідно абзацу 3 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19.09.2019 року за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. Вказана норма не визначена не конституційною, тому підлягає застосуванню. Отже суд першої інстанції, задовольняючи позов (частково), припустився порушень норм матеріального та процесуального права, що тягне за собою скасування рішення суду першої інстанції, а в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до частини 1 \~статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених \~статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. При цьому, відповідачем, доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, доведено правомірність дій/рішень відповідача. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову. Вищезазначене є мотивом для врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини. Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування. Судові витрати розподілу не підлягають.

Результат розгляду: denied