Рішення адміністративного суду від 2022-02-17 00:00:00+02

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного архітектора Савранської райдержадміністрації Одеської області - Гуцол Г.В., за участю третьої особи Голови Савранської райдержадміністрації Одеської області - Степаненка С.В., в якому просив визнати протиправними дії Головного архітектора Савранської райдержадміністрації Одеської області - Гуцол Г.В. стосовно наданої відповіді про відмову з надуманих підстав в розміщенні ТС для провадження підприємницької діяльності від 21.10.2020 року Л-51; зобов`язати архітектора району Гуцол Г.В. вчинити певні дії для надання йому визначення (висновку) про відповідність намірів по розміщенню ТС для провадження підприємницької діяльності на території Савранського ринку біля в`їзду поруч з ларьком хлібопродуктів. 21.05.2021 року позивач подав до суду першої інстанції уточнену позовну заяву до Головного архітектора Савранської райдержадміністрації Одеської області - Гуцол Г.В., за участю третіх осіб Голови Савранської райдержадміністрації Одеської області - Степаненка С.В., Савранської районної державної адміністрації Одеської області, в якій просив визнати неправомірними та протиправними дії та бездіяльність архітектора Савранської райдержадміністрації Одеської області - Гуцол Г.В. стосовно наданої відповіді про неможливість розміщення ТС з надуманих підстав в розміщенні ТС для провадження підприємницької діяльності від 21.10.2020 року Л-51; зобов`язати архітектора району Гуцол Г.В. вчинити певні дії для надання йому визначення (висновку) про відповідність намірів по розміщенню ТС для провадження підприємницької діяльності на території Савранського ринку біля в`їзду поруч з ларьком хлібопродуктів. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що саме Головний архітектор Савранської райдержадміністрації Одеської області - Гуцол Г.В. відмовила йому у листі від 21.10.2020 року № Л-51 у розміщенні ТС для провадження підприємницької діяльності, чим порушила його конституційне право. На думку апелянта, судом першої інстанції неповно досліджено докази по справі, надані позивачем, неповно і неправильно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що привело до невірного вирішення справи. Також апелянт посилався на порушення судом норм процесуального права, що виразилось у тривалому розгляді справи. Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. Судом першої інстанції встановлено, що 29 вересня 2020 року [PERSON] \~звернувся до Савранської районної державної адміністрації Одеської області із заявою, в якій просив розглянути можливість розміщення тимчасової споруди розміром 10 м2 х 3 м2 (загальна площа 30 м2) для провадження підприємницької діяльності біля в`їзду до Савранського ринку поруч з ларьком хлібопродуктів та кондитерських виробів, згідно з Порядком № 244. 21 жовтня 2020 року Савранською районною державною адміністрацією Одеської області листом № Д-51 надано відповідь та повідомлено, що враховуючи наявні планувальні обмеження розміщення ТС біля в`їзду до Савранського ринку неможливе. Вважаючи протиправними дії та бездіяльність головного архітектора Савранської райдержадміністрації Одеської області - Гуцол Г.В. стосовно наданої відповіді про неможливість розміщення ТС з надуманих підстав, позивач звернувся з даним позовом до суду першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що в обґрунтування протиправних дій архітектора Савранської райдержадміністрації Одеської області щодо відмови у розміщенні ТС для провадження підприємницької діяльності позивач посилається на лист від 21.10.2020 року № Л-51, який наданий Савранською районною державною адміністрацією за підписом голови Степаненка С.В. Суд першої інстанції зазначив, що зі змісту листа від 21.10.2020 року № Л-51 не вбачається які саме дії чи бездіяльність вчинені відповідачем по справі, архітектором Савранської райдержадміністрації Одеської області [PERSON] , а тому \~він не є належним та допустимим доказом порушення прав та законних інтересів позивача саме головним архітектором Савранської райдержадміністрації Одеської області Гуцол Г.В., відповідачем по справі. Також суд зазначив, що будь-яких інших належних та допустимих доказів в обґрунтування неправомірних дій чи бездіяльності відповідача - головного архітектора Савранської райдержадміністрації Одеської області Гуцол Г.В. позивачем суду не надано, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оскаржувані дії та бездіяльність щодо позивача вчинялись безпосередньо архітектором Савранської райдержадміністрації Одеської області [PERSON] . Надаючи оцінку вказаним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне. Згідно п. 2.2, 2.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 (далі Порядок \~№ 244), замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС. До заяви додаються: графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості; реквізити замовника (найменування, П.І.Б., адреса, контактна інформація). Цей перелік документів є вичерпним. Відповідно до п. 2.4, 2.5 Порядку № 244 відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви. У разі відсутності у складі відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради органу з питань містобудування та архітектури відповідність намірів щодо місця розташування ТС на території сільської, селищної, міської ради визначає орган з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації за територіальною належністю. У такому випадку строк розгляду заяви становить п`ятнадцять робочих днів. Про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом трьох робочих днів з дня такого визначення відповідності намірів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС. Таким чином, приписами Порядку № 244 передбачено, що із заявою про можливість розміщення ТС замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою, а обов`язок щодо повідомлення замовника, який має намір встановити ТС, про відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам покладається на відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації. Дійсно в даному випадку позивачем було пред`явлено позов до Головного архітектора Савранської райдержадміністрації Одеської області - Гуцол Г.В. та у якості третіх осіб вказано голову Савранської райдержадміністрації Одеської області - Степаненка С.В. і Савранську районну державну адміністрацію Одеської області. Крім того, у прохальній частині позовної заяви позивач просив визнати протиправними дії та бездіяльність саме Головного архітектора Савранської райдержадміністрації Одеської області - Гуцол Г.В. щодо наданої Савранською райдержадміністрацією Одеської області відповіді на його заяву про розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності. Однак, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично не погоджується з відмовою Савранської райдержадміністрації Одеської області, викладеною у листі від 21.10.2020 року № Л-51, у розміщенні ТС для провадження підприємницької діяльності, оскільки виклав доводи щодо протиправності вказаної відмови, та просив суд зобов`язати відповідача надати висновок про відповідність намірів по розміщенню ТС для провадження підприємницької діяльності. На думку колегії суддів, виходячи із змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, з`ясувати чи до належної особи пред`явлено позовні вимоги (перевірити належність відповідача), а також визначити факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень. Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Завданням адміністративного судочинства, згідно ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 14.11.1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту. Справедливим та ефективним повинен бути як судовий процес, так і результат судочинства. Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Так, аналіз ст. 2 КАС України дає підстави вважати, що ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав). Таким чином, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав. Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст рішення, мають виходити з потреби захисту порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері. Згідно ч.ч. 3, 4, 6 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. При цьому, частиною 7 цієї статті визначено, що заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду першої інстанції, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду першої інстанції є також заміна відповідача (залучення другого відповідача) у разі встановлення належності первинного відповідача, оскільки позивач не завжди спроможний правильно визначити належного відповідача у справі. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Колегія суддів звертає увагу на те, що стаття 48 КАС України надає саме суду першої інстанції право за власною ініціативою здійснювати залучення до участі у справі належного відповідача. Однак, такого права позбавлений суд апеляційної інстанції, що випливає з положень згаданої статті 48 КАС України (оскільки заміна відповідача (залучення другого відповідача) допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції). Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, прийнявши до розгляду позов [PERSON] , не дотримався вимог процесуального закону, оскільки не з`ясував хто є належним відповідачем у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі в якості другого відповідача або співвідповідача Савранської районної державної адміністрації Одеської області, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначене позбавляє суд апеляційної інстанції можливості вирішити питання щодо належного та ефективного захисту прав позивача та надати оцінку відмові у розміщенні ТС за поданою [PERSON] заявою, викладеної у листі Савранської районної державної адміністрації Одеської області від 21.10.2020 року № Д-51. З огляду на все вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: partial