Рішення адміністративного суду від 2022-04-15 00:00:00+03

[PERSON] , 23.06.2021 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.06.2021 за № Ф-23513-13 на суму 9595,30 грн. Обґрунтовує позов тим, що протягом усього 2020 року перебував у трудових відносинах, як найманий працівник, з Ужгородським торговельно-економічним фаховим коледжем Київського Національного торговельно-економічного університету працюючи на посаді провідного юрисконсульта, де отримував заробітну плату (не в межах адвокатської діяльності). Одночасно, вказаним роботодавцем із заробітної плати позивача протягом 2020 року проводились щомісячні відрахування сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України в сумі, що визначалася в залежності від бази нарахування (від заробітної плати) і не була нижче мінімального розміру. Доходів від здійснення незалежної професійної (адвокатської) діяльності - за період 2020 року не мав. Відповідно, підстав для нарахування сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у обсязі, більшому ніж сплачений за позивача роботодавцем у 2020 році не було. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду \~\~від 09 листопада 2021 року позов задоволено. Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таке є необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким в задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, покликається на те, що оспорювана вимога винесена правомірно, оскільки позивач здійснює незалежну професійну діяльність, а тому враховуючи вимоги п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України\~ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~ від 08 липня 2010 року за № 2464-VI, є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Позивач, 15.02.2022 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Судом першої інстанції встановлено, що 03 січня \~2006 року позивачем отримано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Відповідно до даних Єдиного реєстру адвокатів України, позивач є адвокатом \~та займається індивідуальною адвокатською діяльністю. Перебуває на обліку як платник податків та єдиного внеску Згідно довідки від 25.06.2021 № 27-03 Ужгородського \~торговельно-економічного фахового коледжу Київського Національного торговельно-економічного університету, позивач \~в період з січня 2020 року по грудень 2020 року отримував дохід в цьому закладі, працюючи на посаді провідного юрисконсульта, із його доходу було щомісячно сплачено ЄСВ. Згідно податкової Декларації про майновий стан, яку позивач подав за 2020 рік у нього відсутні доходи \~як у особи, яка займається незалежною професійною діяльністю. Головним управлінням ДПС у Закарпатській області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу № Ф-23513-13 від 03.06.2021 на суму 9595,30 грн, нарахованого станом на 31.01.2021. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що перебування позивача \~протягом усього 2020 року у трудових відносинах з Ужгородським торговельно-економічним фаховим коледжем Київського Національного торговельно-економічного університету та сплату роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому за мінімальний, свідчить про відсутність правових підстав для винесення оскаржуваної вимоги. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до пп.\~ 14.1.226 п.\~ 14.1 ст.\~ 14 Податкового кодексу України\~ (далі -\~ ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб. Підпункт\~ 14.1.195\~ п.\~ 14.1 ст.\~ 14 ПК України\~ дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону. Згідно із п. 2 ч. 1\~ ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до ч. 3\~ ст. 4 Закону № 5076-VI,\~ адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно п. 2 ч. 1 ст. Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2020 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI)\~ \~\~єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) зз діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до ст. 2 Закону № 2464-VI\~ його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим\~ \~\~Законом\~ визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску. Згідно з абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4\~ Закону № 2464-VI,\~ платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI,\~ до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. Відповідно до абз. 1 п. 1 та п. 2 ч. 1\~ ст. 7 Закону № 2464-VI\~ єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої\~ \~\~статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до\~ \~\~Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої\~ \~\~статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Проаналізувавши вищенаведені норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Тобто, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. У свою чергу, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює,\~ \~\~Законом № 2464-VI не врегульовано. З системного аналізу вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19. Судом апеляційної інстанції встановлено, що кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Закарпатської області на підставі рішення № 174 від 23 грудня 2005 року, позивачу видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 21/491. Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом безпосереднього здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу. Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно довідки, яка видана [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) Відокремленим структурним підрозділом «Ужгородський торговельно-економічний фаховий коледж Київського Національного торговельно-економічного університету» від 25.06.2021 № 27/3, позивач протягом усього 2020 року працював у цій установі, отримував заробітну плату з якої сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а. с. 29). Таким чином, доказами наявними в матеріалах справи підтверджується, що позивач був найманим працівником, оскільки працював у Відокремленому структурному підрозділі «Ужгородський торговельно-економічний фаховий коледж Київського Національного торговельно-економічного університету» і саме роботодавець, у період за який сформовано спірну вимогу, сплачував за нього єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах визначених чинним законодавством. З викладених підстав, суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання відповідача про те, що позивач здійснював незалежну професійну діяльність, як самозайнята особа. Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити, а вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.06.2021 за № Ф-23513-13 на суму 9595,30 грн підлягає скасуванню, оскільки позивач перебував у трудових відносинах, як найманий працівник, з Відокремленим структурним підрозділом «Ужгородський торговельно-економічний фаховий коледж Київського Національного торговельно-економічного університету», який сплачував за нього єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має. Апеляційна скарга Головного управління ДПС у Закарпатській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Результат розгляду: denied