Рішення адміністративного суду від 2023-06-06 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: - визнати протиправним та скасувати рішення чотирнадцятої сесії восьмого скликання Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 29.09.2021 в частині відмови [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та в передачі земельних ділянок безоплатно у власність площею 0,7319 га, кадастровий номер 7422080601:68:066:0002 та площею 0,7026 га, кадастровий номер 7422080601:68:066:0001 для ведення особистого селянського господарства в с. Білейки Козелецької селищної ради; - зобов`язати Козелецьку селищну раду Чернігівського району Чернігівської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передати земельні ділянки безоплатно у власність площею 0,7319 га, кадастровий номер 7422080601:68:066:0002 та площею 0,7026 га, кадастровий номер 7422080601:68:066:0001 для ведення особистого селянського господарства в с. Білейки Козелецької селищної ради. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням [PERSON] звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 27.08.2021 до селищної ради звернулася гр. [PERSON] з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відвідання земельних ділянок та передачу земельних ділянок безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,7319 га, кадастровий номер 7422080601:68:066:0002 та площею 0,7026 га, кадастровий номер 7422080601:68:066:0001 для ведення особистого селянського господарства в с. Білейки Козелецької селищної ради. Дана заява була розглянута 24.09.2021 на засіданні постійної комісії з питань житлово-комунального господарства, комунальної власності, будівництва, земельних відносин та питань надзвичайних ситуація. Комісією було вирішено дане питання винести на розгляд чергової сесії селищної ради. 29.09.2021 відбулося засідання 14 сесії Козелецької селищної рада 8 скликання, де розглядався проект рішення M182-14/VIII «Про розгляд заяви гр. [PERSON] про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства» яким гр. [PERSON] було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою. Підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою зазначено те, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,7319 га та 0,7026 га у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Білейки гр. [PERSON] не відповідає рішенню 5 сесії Білейківської сільської ради 7 скликання від 13 травня 2016 року. Рішенням було надано дозвіл щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,4345 га. Вважаючи таке рішення протиправним, [PERSON] звернулась до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що апріорі неможливо передати одночасно дві земельні ділянки безоплатно у власність по одному виду цільового призначення, так як це пряме порушення законодавства України. Також, у проекті землеустрою щодо відведення, земельних, ділянок гр. [PERSON] на сторінці: «План відведення, земельної ділянки» на обох земельних ділянках значаться букви «КН» - це нерухоме майно. Документів про право власності на це нерухоме майно гр. [PERSON] селищній раді не надавала. Відтак, затверджувати проект землеустрою з нерухомим, майном, яке невідомо кому належить, у відповідача не було повноважень. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції про неможливість передати одночасно дві земельні ділянки безоплатно у власність по одному виду цільового призначення зроблені помилково. Також, апелянт зазначає, що розроблений проект землеустрою на дві земельні ділянки загальною площею1,4345 га відповідає приписам ЗК України та рішенню 5 сесії Білейківської сільської ради 7 скликання від 13 травня 2016 року. Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується і це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону. У силу вимог статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; організація землеустрою, тощо. Згідно п. 34 ч. 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних міських рад. Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Таким чином, згідно вказаних норм, питання затвердження проекту землеустрою, поділу земельних ділянок тощо, відповідач має вирішувати за наслідками розгляду відповідного клопотання на пленарному засіданні. Згідно п. б ч. 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. За змістом статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Зокрема, п. «б» ч. 1 статті 121 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. З наведеного випливає, що законодавцем гарантовано право безоплатної передачі земельної ділянки громадянину у власність, зокрема, у межах норм безоплатної приватизації, порядок проведення якої регламентовано положеннями статті 118 Земельного кодексу України. За змістом ч.6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно абз. 1 ч. 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, рішенню про надання або відмову у наданні земельної ділянки у власність або користування передує отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки та їх надання відповідному органу. Згідно статті 50 Закону України від 22 травня 2003 року №858-IV «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: - завдання на розроблення проекту землеустрою; - пояснювальну записку; - копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); - рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); - письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; - матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); - відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); - копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; - розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); - розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); - акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); - акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); - перелік обмежень у використанні земельних ділянок; - викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); - кадастровий план земельної ділянки; - матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); - матеріали погодження проекту землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.8 статті 118 ЗК України). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч. 9 статті 118 ЗК України). Відповідно до ч.10, 11 статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду. Як вже було зазначено вище, рішенням Білейківської сільської ради 7 скликання від 13.05.2016 позивачу надано дозвіл щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,4345 га. На виконання даного рішення сільської ради, позивач звернулась за розробленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Державним підприємством «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею 0,7026 та площею 0,7319 га для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] в межах с. Білейки Білейківської сільської ради Козелецького ройону Чернігівської області. 27.08.2021 [PERSON] звернулася до селищної ради з заявою про затвердження даного проекту землеустрою. 29.09.2021 відбулося засідання 14 сесії Козелецької селищної рада 8 скликання, де розглядався проект рішення M182-14/VIII «Про розгляд заяви гр. [PERSON] про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства» яким гр. [PERSON] було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою у зв`язку із тим, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,7319 га та 0,7026 га у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Білейки гр. [PERSON] не відповідає рішенню 5 сесії Білейківської сільської ради 7 скликання від 13 травня 2016 року. Рішенням було надано дозвіл щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,4345 га. В той же час, колегія суддів не погоджується з вказаним рішенням, оскільки розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідає рішенню 5 сесії Білейківської сільської ради 7 скликання від 13 травня 2016 року, так як загальна площа земельних ділянок, на які розроблений проект складає 1,4345 га. При цьому, земельна ділянка, на яку надавався дозвіл на розроблення проекту землеустрою та на яку позивач бажає набути право власності, містить землі комунальної власності, а саме проїзд, а тому, з огляду на існування такого проїзду, а також наявність на кожній земельній ділянці нерухомого майна, яке належить позивачу, розроблений проект землеустрою на дві земельні ділянки загальною площею 1,4345 га відповідає приписам ЗК України та рішенню 5 сесії Білейківської сільської ради 7 скликання від 13 травня 2016 року. Висновки суду першої інстанції про те, що неможливо передати одночасно дві земельні ділянки безоплатно у власність по одному виду цільового призначення, колегія суддів оцінює критично, оскільки стаття 116 ЗК України однозначно не визначає права на виділення особі однієї земельної ділянки по одному виду цільового призначення, а говорить про те, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. З огляду на вказане, а також оскільки вказаний вище проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства був розроблений на підставі одного рішення 5 сесії Білейківської сільської ради 7 скликання від 13 травня 2016 року про надання дозволу щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,4345 га, яке прийнято за одною заявою позивача, а також, враховуючи те, що загальна площа земельних ділянок в проекті землеустрою щодо відведення земельних ділянок дорівнює площі земельної ділянки, яка визначена в рішенні про надання дозволу щодо відведення земельної ділянки, та загальна площа земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства не перевищують 2,0 гектара, як визначено в п. «б» ч. 1 статті 121 ЗК України, то висновки суду першої інстанції про те, що передача одночасно двох земельних ділянок безоплатно у власність по одному виду цільового призначення є порушенням законодавства, в даному випадку, колегія суддів вважає помилковими. Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що вказані висновки не були підставою для відмови відповідачем у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та в передачі земельних ділянок безоплатно у власність площею 0,7319 га, кадастровий номер 7422080601:68:066:0002 та площею 0,7026 га, кадастровий номер 7422080601:68:066:0001 для ведення особистого селянського господарства в с. Білейки Козелецької селищної ради. Щодо висновків суду першої інстанції про те, що до проекту землеустрою гр. [PERSON] не надавала селищній раді документів про право власності на нерухоме майно, а тому затверджувати проект землеустрою з нерухомим майном, яке невідомо кому належить, у відповідача не було повноважень, то колегія суддів вважає їх помилковими, оскільки в проекті, який надавався [PERSON] для затвердження Козелецькій селищній раді містились документи, що підтверджували право власності позивача на нерухоме майно, що не заперечувалось відповідачем та з цих підстав не було відмовлено у затвердженні спірного проекту землеустрою. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про протиправність рішення чотирнадцятої сесії восьмого скликання Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 29.09.2021 в частині відмови [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та в передачі земельних ділянок безоплатно у власність площею 0,7319 га, кадастровий номер 7422080601:68:066:0002 та площею 0,7026 га, кадастровий номер 7422080601:68:066:0001 для ведення особистого селянського господарства в с. Білейки Козелецької селищної ради, та наявність підстав для його скасування, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зобов`язання Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області затвердити [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передати земельні ділянки безоплатно у власність площею 0,7319 га, кадастровий номер 7422080601:68:066:0002 та площею 0,7026 га, кадастровий номер 7422080601:68:066:0001 для ведення особистого селянського господарства в с. Білейки Козелецької селищної ради, колегія суддів зазначає наступне. Нормами ч. 8 статті 186 ЗК України передбачено, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Колегія суддів зауважує, що обставин які б свідчили про наявність підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою відповідачем не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено. Отже, враховуючи те, що колегією суддів встановлено виконання усіх умов, визначених законом для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою, зокрема, подано усі належні документи, між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів, з огляду на відсутність передбачених законом підстав для відмови в затвердженні проекту землеустрою, та поведінку відповідача, яка в даному випадку, свідчить про створення перешкод в реалізації конституційних прав фізичної особи на землю, колегія суддів вважає, що відповідача слід зобов`язати затвердити проект землеустрою та передати земельні ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Отже, зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передати земельні ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства забезпечить ефективний судовий захист порушених прав позивача та призведе до реального їх відновлення. При цьому, обираючи спосіб захисту порушених прав позивача колегія суддів враховує правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 24.01.2020 (справа № 316/979/18) та від 27.01.2021 (справа № 560/1334/19), у яких суд касаційної інстанції дійшов висновку, що належним та ефективним способом захистом порушеного права, який забезпечує позитивне вирішення питань без невиправданих зволікань є зобов`язання суб`єкта владних повноважень саме затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність. Таким чином, неможливо застосувати іншого способу захисту, оскільки ним не буде забезпечено ефективне відновлення порушених прав позивача та не виключається повторність звернень позивача за захистом до суду з питань реалізації права на землю. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в ці частині та наявність підстав для їх задоволення. Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, колегія суддів також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…». Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Позивач надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З наявних в матеріалах справи квитанцій вбачається, що позивачем сплачено судовий збір: за подачу адміністративного позову в розмірі 992, 40 грн.; за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 488, 60 грн., які слід стягнути з Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь [PERSON] .

Результат розгляду: granted