Рішення адміністративного суду від 2022-06-23 00:00:00+03

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер Еко Технології» (далі позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило: 1) визнати протиправними та скасувати накази ГУ ДПС у Дніпропетровській області ( далі відповідач) про проведення фактичної перевірки: - від 22.09.2020 року № 2394-п за адресою: Томасівський район, с.м.т. Томаківка, вул. Центральна, 1-А з питань дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів; - від 24.07.2020 року № 1644-п за адресою: м. Павлоград, вул. Харківська, 8-В з питань дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів; - від 22.09.2020 року № 2393-п за адресою: Нікопольський район, с. Чкалове, вул. 40 років Перемоги, 45-А; - від 22.08.2020 року № 7724-п за адресою: м. Нікополь, вул. Героїв Чорнобиля, 2; - від 11.08.2020 року № 1712-п за адресою: м. Дніпро, вул. Каштанова, 15-г; - від 12.08.2020 року № 1719-п за адресою: м. Нікополь, вул. Херсонська, 364; - від 24.09.2020 року № 2413-п за адресою: Петропавлівський район, с. Миколаївка, вул. Першотравнева, 1-А; 2) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 03.06.2021 року №№0081460902, 0081450902, 0081490902, 0081480902, 0081470902, 0081270902 стосовно нарахування штрафних санкцій за реалізацію пального без реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнемірів-лічильників на введених в експлуатацію резервуарах, розташованих на акцизних складах ТОВ Інтер Еко Технологія; 3) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.09.2020 року № 0007383203 в повному обсязі. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Так, суд: - визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 03.06.2021 року №№0081460902, 0081450902, 0081490902, 0081480902, 0081470902, 0081270902 стосовно нарахування штрафних санкцій за реалізацію пального без реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнемірів-лічильників на введених в експлуатацію резервуарах, розташованих на акцизних складах ТОВ Інтер Еко Технологія; - визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 02.09.2020 року №0007383203. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неналежну оцінку доказів у справі, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В скарзі відповідач зазначає, що накази на проведення фактичних перевірок винесені правомірно; позивач допустив працівників відповідача до проведення перевірки, а тому позбавлений можливості оскаржувати накази на проведення перевірок. Крім того, позивач не обладнав резервуари, які є у нього у розпорядженні, рівнемірами-лічильниками та не зареєстрував рівнеміри-лічильники в Єдиному державному реєстрі витратомірів лічильників у період з 01.04.2020 року по 28.07.2020 року. При цьому, карантин не звільняє позивача від відповідальності відповідно до вимог ПК України. Вважає, що оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення є законними, оскільки прийняті у відповідності до норм діючого законодавства, а позивач доказами не спростував висновків про допущені порушення норм ПК України. Додатково відповідач повідомляє, що позивач скористався правом адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 02.09.2020 року №0007383203. За наслідками розгляду скарги платника податків Державна податкова служба України прийняла рішення від 28.05.2021року, яким частково задовольнила скаргу ТОВ Інтер Еко Технологія, скасувала оскаржене податкове повідомлення-рішення від 02.09.2020 року №0007383203 в частині застосованих штрафних (фінансових) санкцій на суму 110\~ 000грн. та залишила без змін в іншій частині. Позивач своїм правом на подачу письмового відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався. Представник відповідача у судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги та скасуванні рішення суду першої інстанції в оскарженій частині з прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому порядку. Заслухавши представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне. З матеріалів справи встановлено, що відповідачем здійснено сім фактичних перевірок позивача з питань додержання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, нафтопродуктами, паливом моторним альтернативним, скрапленим газом за місцезнаходженням об`єктів позивача. За наслідками перевірок складено акти про результати фактичної перевірки, копії яких містяться у матеріалах справи. В актах зафіксовані такі виявлені порушення: - акцизні склади позивача, на території яких здійснюється виробництво, оброблення, змішування, розлив, навантаження розвантаження, зберігання, реалізація пального не обладнано витратомірами лічильниками на кожному місці відпуску пального; - позивач не забезпечив щоденне формування даних про фактичні залишки пального та акцизних складах та не надавав вказані дані до ДПС України. На підставі актів перевірки відповідачем оформлені податкові повідомлення - рішення: від 09.09.2020 року № 0008113203, від 09.09.2020 року № 0008103203, від 23.09.2020 року № 0000033202, від 04.11.2020 року № 0001390903, від 04.11.2020 року № 0001380903, від 05.11.2020 року № 0009000903 та від 02.09.2020 року № 0007383203. Позивач скористався процедурою адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень. Рішеннями ДПС України за результатами розгляду скарг позивача частково скасовано податкові повідомлення - рішення від 02.09.2020р. № 0007383203, 09.09.2020 року № 0008113203, від 09.09.2020 року № 0008103203, від 23.09.2020 року № 0000033202, від 04.11.2020 року № 0001390903, від 04.11.2020 року № 0001380903, від 05.11.2020 року \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 0009000903 в частині застосування штрафних (фінансових санкцій) за не забезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, оскільки застосування таких санкцій можливо лише у випадку, коли резервуари, що розташовані на акцизному складі були обладнані рівнемірами - лічильниками, а місця випуску пального витратомірами - лічильниками, які належним чином зареєстровані, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності місця, проведені відповідно до законодавства. В іншій частині оскаржені податкові повідомлення-рішення залишено без змін. По завершенню процедури адміністративного оскарження податкових повідомлень рішень відповідачем, на виконання вимог ПК України, сформовано та направлено позивачу нові податкові повідомлення - рішення, а саме: від 03.06.2021 року №0081460902, №0081450902, №0081490902, №0081480902, №0081470902, №0081270902. Вважаючи податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що спірні накази не містять визначення періоду діяльності позивача, який буде перевірятися, зазначення якого є обов`язковим за змістом абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Кодексу. Такі обставини зумовлюють висновок про те, що спірні накази не відповідають положенням Податкового кодексу України щодо їх змісту. Докази, на підставі яких винесено оскаржені податкові повідомлення - рішення, отримані відповідачем під час проведення двох фактичних перевірок, накази про проведення яких не відповідають вимогам ПК України, а тому не можуть розцінюватись судом як допустимі. Також суд дійшов висновків, що позивачем доведено ті обставини, що карантин, встановлений постановою КМУ, став для контрагента позивача та самого позивача форс-мажором, тобто обставиною надзвичайною і не підвладною волі сторін договору щодо поставки ТОВ Дніпрооілгруп рівнемірів магнітостійких DELFI 485 ExD та обладнання позивачем акцизного складу витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками. Вказана обставина була непередбачуваною та перешкоджала позивачу здійснити обладнання акцизного складу витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для притягнення до відповідальності позивача за порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України та пункту 12 підрозділу 5 розділу ХХ Перехідних положень ПК України. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що у спірному випадку взагалі відсутні підстави для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне. Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів про проведення фактичної перевірки. Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України). Фактична перевірка має деякі спільні ознаки із документальною виїзною перевіркою, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Зокрема спільним є те, що у процесі як фактичної так і виїзної документальної перевірки існує етап допуску до її проведення. Порядок проведення фактичної перевірки встановлений статтею 80 ПК України. Відповідно до п. 80.1 ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України). Як вбачається зі спірних наказів (т.2а.с.60,69,76,85,93,102116), підставою для проведення фактичної перевірки зазначено п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України. Відтак, прийнявши рішення у формі наказу «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «ІНТЕР ЕКО ТЕХНОЛОГІЯ» та зазначивши у ньому нормативні підстави, відповідач діяв у спосіб, що визначений нормами Податкового кодексу України. Щодо аргументів скаржника про відсутність передбачених нормами п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України підстав для призначення фактичної перевірки. Верховний Суд у постанові від 07.11.2019 у справі №140/391/19 зазначив, що норма п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 481/95-ВР, що покладені на відповідача. Крім того, Верховний Суд у постанові від 05.11.2018 у справі №803/988/17 дійшов висновку, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень), та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. В такому випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального). Аргументуючи підстави для скасування наказів відповідача, позивач посилається на те, що в наказах не зазначено інформацію, яка стала підставою для їх прийняття, із посиланням на джерела відомостей про порушення позивачем вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами лічильниками та/або рівномірами лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, в контексті застосованого п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України. Однак, позивачем не враховано, що п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України передбачено дві підстави для проведення фактичної перевірки: 1) у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; 2) здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Тобто, п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України містить дві окремі підстави для призначення фактичної перевірки, про що свідчить застосований в конструкції норми сполучник "а також", який з`єднує рівноправні частини речення, що є суттєвим, проте повністю ігнорується стороною позивача. Відповідно до приписів ст.16 Закону від 19.12.1995 №481/95-ВР, контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. В спірному випадку, підставою для фактичної перевірки слугувало саме реалізація контролюючим органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Враховуючи викладене, а також зміст функцій, закріплених в п.п.19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17 п.191-1 статті 19-1 ПК України, обов`язок по виконанню яких покладено на податкові органи, у цих правовідносинах Головне управління ДПС у Дніпропетровській області мало беззаперечне право на призначення фактичних перевірок діяльності позивача з метою "здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального". Колегія суддів з урахуванням висновків Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2020 року (справа №826/17123/18), звертає увагу на той факт, що позивач вправі посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення податкової перевірки, однак таке право платник податків може реалізувати при оскарженні в подальшому наслідків проведеної контролюючим органом перевірки, \~а не при оскарженні наказу про проведення перевірки. Відтак, реалізуючи гарантоване Основним Законом право на судовий захист, позивач вправі висловити свою незгоду як із підставами призначення та проведення фактичної перевірки, так і з іншими, наявними на його переконання, процедурними порушеннями, при оскарженні рішень, що прийняті на підставі акту проведеної фактичної перевірки. Враховуючи, що на підставі спірних наказів, контролюючим органом були проведені перевірки, за наслідками яких прийняті податкові повідомлення-рішення, оскаржені накази як індивідуальні акти вичерпали свою дію, \~тому їх оскарження не є належним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки. Такий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду викладеного у постанові від 21.02.2020 року (справа №826/17123/18). За встановлених обставин справи, підстави для скасування спірних наказів, як і для задоволення цієї частини позовних вимог відсутні. Щодо позовних вимог визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення: від 03.06.2021 №0081460902, №0081450902, №0081490902, №0081480902, №0081470902, №0081270902, слід зазначити наступне. Позивач оскаржує зазначені рішення в частині застосування санкцій за виявлені контролюючим органом порушення, що полягають у не забезпеченні акцизних складів позивача, на території яких здійснюється виробництво, оброблення, змішування, розлив, навантаження розвантаження, зберігання, реалізація пального обладнання витратомірами лічильниками на кожному місці відпуску пального. Штрафні санкції до позивача застосовані за порушення підпунктів 230.1.2, 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 ПК України та пункту 12, 21 підрозділу 5 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, пунктів 5,6,7 Порядку № 891. Згідно з пунктом 230.1 статті 230 ПК України, акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку. Поняття акцизного складу визначено підпунктом 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Акцизний склад це спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, а також приміщення, розташовані на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального (крім скрапленого газу природного, бензолу, метанолу), за винятком приміщень для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального розпорядником акцизного складу. Згідно з підпунктом 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розпорядник акцизного складу це суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального (крім скрапленого газу природного, бензолу, метанолу), крім суб`єктів господарювання, які використовують приміщення, розташовані на митній території України, для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального. Підпунктом 230.1.2 пункту 230.1 статті. 230 ПК України встановлено, що акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу, інших газів, бутану, ізобутану за зазначеними в цьому підпункті кодами УКТЗЕД - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі. Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у споживчій тарі без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками. Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками. Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати: а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі; б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового. Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів. Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу. За змістом пункту 12 підрозділу 5 розділу XX ПК України, норми пункту 230.1 статті 230 цього Кодексу щодо обладнання акцизних складів, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками застосовуються з 1 січня 2017 року. Відповідно до вимог статті 230 ПК України, постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 891 затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку (далі - Порядок). Резервуар - законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки у вигляді стаціонарної споруди або ємності, який призначений для здійснення операцій з обігу пального та його зберігання та для якого встановлена залежність його місткості від абсолютної висоти рівня пального в резервуарі, що оформлено у вигляді градуювальної таблиці (підпункт 3 пункту 2 Порядку). Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку обіг пального - будь-які операції, що передбачають: фізичне отримання розпорядником акцизного складу пального з переходом права власності чи без переходу права власності на пальне (операції з виробництва, придбання, комісії, доручення, відповідального зберігання та інші операції); фізичний відпуск (відвантаження) розпорядником акцизного складу пального з переходом права власності чи без переходу права власності на пальне (операції з реалізації, комісії, доручення, відповідального зберігання та інші операції). Враховуючи норми пункту 22 підрозділу 5 розділу XX ПК України та відповідно до пункту 12 підрозділу 5 розділу XX ПК України, розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки: 1) акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яка перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 01.07.2019; 2) акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, але не перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 01.10.2019; 3) акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 01.01.2020. Пунктом 18 до внесення до нього змін Законом України № 391-ІХ від 18.12.2019 було встановлено, що норми п.128-1 ст.128-1 ПКУ Кодексу застосовуються до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів (крім розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до п.212.1 ст. 212 цього Кодексу) з 1 січня 2020 року. Проте, Законом України № 391-ІХ від 18.12.2019 були внесені зміни та слово січня замінено словом квітня. Отже, законодавець надав розпорядникам акцизних складів додатковий термін (до 01.04.2020) для обладнання акцизних складів, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками. Як встановлено судом, позивач, який є розпорядником акцизного складу, для виконання вимог законодавства замовив у ТОВ Дніпрооілгруп рівнеміри магнітостійки DELFI 485 ExD. Проте, вказане обладнання до 01.04.2020р. не було поставлено та не встановлено. Постачальник ТОВ Дніпрооілгруп листом від 05.01.2020 року № 05012020-01 повідомив позивача про неможливість поставки оплаченого обладнання у зв`язку зі введеними карантинними обмеженнями, що були зумовлені розповсюдженням короновірусної хвороби (COVID -19. Законом України № 530-ХІІ від 17.03.2020 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) внесені зміни в частину 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", яка наводить перелік форс-мажорних обставин та до таких віднесено карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України. Суд погодився з доводами позивача, що карантин, встановлений постановою КМУ в Україні, став для контрагента позивача та самого позивача форс-мажором, вказана обставина була непередбачуваною та перешкоджала позивачу здійснити обладнання акцизного складу витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками. Проте, на думку колегії суддів наведені судом підстави не можуть звільняти від відповідальності за порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України та пункту 12 підрозділу 5 розділу ХХ Перехідних положень ПК України. Законодавець встановив, що відповідальність розпорядників акцизних складів за відсутність обладнання акцизних складів, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками може настати лише з 01.04.2020р.. Тобто, фактично розпорядникам складів законодавчо надано додатковий термін для обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками. Відповідальність за порушення наведених вище норм, передбачена п.128-1.1 ст.128-1 ПК України не обладнання та /або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального в резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або \~витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, а також не обладнання та /або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового, витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску, розташованого на акцизному складі, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20\~ 000 гривень за кожний необладнаний резервуар \~та/або не зареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне отримання та відпуску спирту етилового, та /або за незареєстрований витратомір-лічильник спирту етилового. Під час перевірок уповноваженими особами контролюючого органу було встановлено, що позивач, як розпорядник акцизного складу з 01.04.2020р. не припинив, а навпаки продовжив здійснювати реалізацію нафтопродуктів (пального) на АЗС з резервуарів, що не обладнані зареєстрованими в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, рівнемірами-лічильниками рівня нафтопродуктів (пального) в резервуарі, \~чим порушив вимоги п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст.230 ПК України. За встановлених обставин, у відповідача були наявні підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог п.230.1.2\~ п.230.1\~ ст.230 ПК України. Оскільки позивачем були допущені порушення норм податкового законодавства, висновки контролюючого органу, викладені в актах перевірки, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, відсутні підстави для скасування оскаржених позивачем податкових повідомлень-рішень від 03.06.2021: №0081460902, №0081450902, №0081490902, №0081480902, №0081470902, №0081270902. Стосовно податкового повідомлення-рішення від 02.09.2020 року №0007383203. Під час розгляду справи було встановлено, що позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 02.09.2020р. в адміністративному порядку до ДПС України. За наслідками розгляду скарги ДПС України прийняла рішення від 28.05.2021р. (т.2 а.с. 229-234), яким скасувала податкове повідомлення-рішення від 02.09.2020 року №0007383203 в частині застосованих штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на суму 110\~ 000грн., та залишила без змін в решті. При цьому, перебіг строків розгляду скарги, встановлених ст. 56 ПК України, зупинявся відповідно до п.52-8 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, і таке зупинення не породжує наслідків, передбачених ст. 56 ПК України. Відповідно до пп.60.1.2 п. 60.1 ст.60 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу. У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення (п.60.3 ст. 60 ПК України). Таким чином, на час, коли суд першої інстанції розглядав справу та приймав рішення, надаючи оцінку правомірності в тому числі і податковому повідомленню-рішенню від 02.09.2020 року №0007383203, останнє з урахуванням норм ст.60 ПК України вважалося відкликаним, а контролюючий орган мав обов`язок сформувати інше податкове повідомлення-рішення, з урахуванням висновків рішення ДПС України, прийнятого за наслідками розгляду скарги платника податків. За встановлених обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, яке є відкликаним. Суд першої інстанції неповно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, що є підставою для його скасування, та прийняття нового рішення про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied