Рішення адміністративного суду від 2022-08-09 00:00:00+03

У травні 2022 року Військова частина [NUMBER] звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: визнати дії [PERSON] протиправними щодо завдання збитків державі під час проходження військової служби в частині нанесення шкоди по службі ракетно-артилерійського озброєння на загальну суму 73773,50 грн.; стягнути з [PERSON] на користь Військової частини [NUMBER] завдану шкоду в розмірі 73773,50 грн. по службі ракетно-артилерійського озброєння, яка встановлена службовим розслідуванням, за результатом якого видано наказ командира Військової частини [NUMBER] від 30.12.2019 року № 2418. Разом з позовною заявою Військовою частиною [NUMBER] подано заяву про поновлення пропущення процесуального строку. У зазначеній заяві позивачем вказано, що особовий склад та представники юридичної служби військової частини постійно залучались для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій і Луганській областях, внаслідок чого не було із об`єктивних причин можливості належним чином організовувати позовну роботу в інтересах військової частини у строки, визначенні КАС України, перебуваючи не у пункті постійної дислокації частини, без можливості доступу до всіх необхідних документів, які б потрібні були для обґрунтування позовних вимог. Також, позивач зазначив, що однією із причин пропуску строку звернення до суду є неналежне виконання попереднім начальником юридичної служби військової частини своїх функціональних обов`язків в частині організації та ведення претензійної і позовної роботи, що підтверджується наказом командира Військової частини [NUMBER] від 29.05.2021 року № 1092, виданого за результатами проведеного службового розслідування. Крім того, разом з позовною заявою Військовою частиною [NUMBER] подано клопотання про відстрочення сплати судового збору. В обґрунтування заявленого клопотання позивач посилається на те, що процедура виділення коштів та фактичне здійснення оплати судового збору займає велику кількість часу та не може бути здійсненна у короткі строки. Також, позивач посилається на відсутність на своїх рахунках коштів, призначених для здійснення оплати судового збору, та відсутність своєчасного фінансування даних витрат. За викладених обставин та враховуючи введення в Україні воєнного стану, позивач просив відстрочити сплату судового збору до моменту проголошення рішення суду по суті. Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, у зв`язку із чим, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку. Також, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, оскільки наведені заявником у клопотанні обставини в обґрунтування підстав для відстрочення сплати судового збору в розумінні приписів ст. 8 Закону України «Про судовий збір» не є підставою для відстрочення сплати судового збору. Цією ж ухвалою позивачу надано десятиденний строк для надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 2481 грн. Крім того, у зв`язку з недотриманням позивачем вимог ст.ст. 160, 161 КАС України, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з моменту отримання ухвали для: приведення позовної заяви у відповідність наведених вимог КАСУ, а саме зазначення даних відповідача; надання доказів на підтвердження надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу копії позовної заяви та доданими до неї копіями документів; надання належним чином завірених копій документів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги; надання належним чином оформленої позовної заяви разом з належним чином завіреними копіями документів, що надаються до суду, з урахуванням висновків суду. На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем подано до суду заяву про поновлення пропущеного процесуального строку. У вказаній заяві позивачем зазначені аналогічні підстави для поновлення строку звернення до суду, які були викладені у заяві, яка подавалась разом з позовом. Також, позивач зазначив, що інших підстав для поновлення строку та доказів поважності причин пропуску строку немає. Крім того, позивачем поданий до суду першої інстанції уточнений адміністративний позов. Доказів сплати судового збору, на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, позивачем до суду першої інстанції надано не було, клопотань про відстрочення або звільнення від сплати судового збору із обґрунтуванням підстав для вчинення таких дій судом також не надано. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року позовну заяву повернуто позивачеві згідно ч. 2 ст. 123, п.п. 1, 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки позовну заяву подано з пропуском встановленого законом строк звернення до суду та у суду відсутні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а також у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви, які визначені в ухвалі про залишення позову без руху, у встановлений судом строк. Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та повернути справу на розгляд до суду першої інстанції, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушенні норм процесуального права. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції передчасно та протиправно відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду, оскільки причини пропуску позивачем процесуального строку звернення до суду є поважними. Також, на думку апелянта, ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви у зв`язку з несплатою судового збору прийнята без урахування майнового стану позивача. Окрім цього, апелянт вважає, що судом першої інстанції помилково не враховані наведені ним обставини щодо неможливості направлення відповідачу копії позовної заяви з огляду на відсутність даних щодо зареєстрованого місця проживання у зв`язку із знищенням частини документів військової частини, оскільки в Україні введений військовий стан. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, згідно якої апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові)), 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. У даній справі Військова частина [NUMBER] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій, зокрема, просить: стягнути з [PERSON] на користь Військової частини [NUMBER] завдану шкоду в розмірі 73773,50 грн. по службі ракетно-артилерійського озброєння, яка встановлена службовим розслідуванням, за результатом якого видано наказ командира Військової частини [NUMBER] від 30.12.2019 року № 2418. Суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення ч. 5 ст. 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Суд першої інстанції зазначив, що з позовної заяви вбачається, що під час проходження військової служби відповідач завдав державі майнову шкоду, що було встановлено службовим розслідуванням, за результатами якого видано наказ № 2418 від 30.12.2019 року. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що тримісячний строк звернення до суду сплинув 31.03.2020 року, однак, до суду позивач звернувся лише 18.05.2022 року, тобто, з пропуском встановленого КАС України строку звернення. Суд першої інстанції відхилив посилання позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду на обставини щодо залучення особового складу та представників юридичної служби військової частини для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих обставин позивачем не надано. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини щодо неналежного виконання посадових обов`язків особами, відповідальними за юридичний супровід діяльності суб`єкта владних повноважень, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з даним позовом. Суд першої інстанції забезпечив можливість подання позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення пропущеного строку, ухвалою суду першої інстанції позовну заяву залишено без руху та позивачу надано десятиденний строк для подання вказаної заяви. Однак, позивач таким правом не скористався, подав до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій вказав аналогічні підстави для поновлення строку звернення до суду, які були викладені у заяві, яка подавалась разом з позовом, а також зазначив, що інших підстав для поновлення строку та доказів поважності причин пропуску строку немає. На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовну заяву подано з пропуском встановленого законом строк звернення до суду та у суду відсутні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, що є підставою для повернення позовної заяви згідно п. 9 ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 123 КАС України. Також, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, позовну заяву залишив без руху та надав позивачу десятиденний строк для подання доказів сплати судового збору у сумі 2481 грн. Проте, вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем не виконані, недоліки позовної заяви не усунуті, доказів сплати судового збору позивачем до суду першої інстанції надано не було, клопотань про відстрочення або звільнення від сплати судового збору із обґрунтуванням підстав для вчинення таких дій судом також не надано. Також, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, які визначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, та не надано до суду: докази на підтвердження надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу копії позовної заяви та доданими до неї копіями документів; надання належним чином завірені копії документів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачеві згідно ч. 2 ст. 123, п.п. 1, 9 ч. 4 ст. 169 КАС України. Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене. Так, звертаючись із заявленим позовом позивач вказує, що [PERSON] проходив військову службу у Військовій частині [NUMBER] та внаслідок його дій державі завдано збитків - нанесено шкоду по службі ракетно-артилерійського озброєння на загальну суму 73773,50 грн., що встановлено службовим розслідуванням, за результатом якого видано наказ командира Військової частини [NUMBER] від 30.12.2019 року № 2418. Позивач просить визнати протиправними дії [PERSON] щодо завдання збитків державі під час проходження військової служби в частині нанесення шкоди по службі ракетно-артилерійського озброєння на загальну суму 73773,50 грн. та стягнути з відповідача завдану шкоду у вказаному розмірі. За усталеною практикою Верхового Суду (в тому числі, згідно постанов Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 та від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16) спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема, й питання відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. В свою чергу, згідно ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України. Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції вірно послався на наведені вимоги ч. 5 ст. 122 КАС України, однак, помилково визначив, що цією нормою встановлюється тримісячний строк звернення до суду. Суд першої інстанції вказав на пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду, проте, цей висновок суду першої інстанції не відповідає ч. 5 ст. 122 КАС України, на яку і послався суд першої інстанції, оскільки цією нормою встановлюється місячний строк звернення до суду. В свою чергу, вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України, колегія суддів зазначає наступне. В позовній заяві позивач вказує, що факт нанесення збитків державі у сумі 73773,50 грн. під час проходження військової служби з боку військовослужбовця [PERSON] встановлений службовим розслідування, за результатами якого наказом командира Військової частини [NUMBER] від 30.12.2019 року № 2418 відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності. Також, позивач посилається на Книги грошових стягнень і нарахувань за 2020 р., до яких внесено суму 73773,50 грн., як таку, що підлягає стягненню з [PERSON] за наведеним вище наказом. Водночас, звертаючись із даним позовом позивач зазначає, що станом на теперішній час наведена сума збитків 73773,50 грн. не відшкодована відповідачем, що і стало підставою для подання даного позову. Таким чином, оскільки факт нанесення збитків державі у сумі 73773,50 грн. під час проходження військової служби з боку військовослужбовця [PERSON] встановлений службовим розслідування, за результатами якого наказом командира Військової частини [NUMBER] від 30.12.2019 року № 2418 відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності, та ця сума збитків згідно Книг грошових стягнень і нарахувань облікувалась у військовій частині протягом 2020 року, колегія суддів приходить до висновку, що звертаючись із заявленим позовом про відшкодування такої суми збитків у травні 2022 року позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, встановлений наведеними вимогами КАС України. Факт пропуску строку звернення до суду визнається позивачем. Разом з цим, на думку позивача, пропуск строку обумовлений поважними причинами. Так, як у заяві про поновлення строку звернення до суду, яка подавалась разом з позовною заявою, так і в апеляційній скарзі, позивач вказує, що особовий склад та представники юридичної служби військової частини постійно залучались для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій і Луганській областях, внаслідок чого не було із об`єктивних причин можливості належним чином організовувати позовну роботу в інтересах військової частини у строки, визначенні КАС України, перебуваючи не у пункті постійної дислокації частини, без можливості доступу до всіх необхідних документів, які б потрібні були для обґрунтування позовних вимог. Також, позивач зазначив, що однією із причин пропуску строку звернення до суду є неналежне виконання попереднім начальником юридичної служби військової частини своїх функціональних обов`язків в частині організації та ведення претензійної і позовної роботи, що підтверджується наказом командира Військової частини [NUMBER] від 29.05.2021 року № 1092, виданого за результатами проведеного службового розслідування. Водночас, колегія суддів приходить до висновку, що наведені позивачем обставини не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення із даним позовом фактично більше двох років. Так, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував факт залучення представників юридичної служби військової частини для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій і Луганській областях, та які б підтверджували, що протягом більше двох років вказані працівники не могли підготувати та подати відповідну позовну заяву. Крім того, колегія суддів зазначає, що наведені позивачем обставини щодо неможливості подання позову у строки, встановлені КАС України, щодо залучення представників юридичної служби військової частини для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони суперечать іншим обставинам, які вказані позивачем в якості поважних причин пропуску строку звернення до суду, а саме неналежне виконання попереднім начальником юридичної служби військової частини своїх функціональних обов`язків в частині організації та ведення претензійної і позовної роботи. Тобто, позивач фактично самостійно вказує, що у військової частини була можливість звернутись із заявленим позовом у строки, передбачені чинним законодавством, однак, цього здійснено не було через неналежне виконання попереднім начальником юридичної служби військової частини своїх функціональних обов`язків в частині організації та ведення претензійної і позовної роботи. В свою чергу, обставини щодо неналежного виконання попереднім начальником юридичної служби військової частини своїх функціональних обов`язків в частині організації та ведення претензійної і позовної роботи також не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду більше двох років. Колегія суддів наголошує, що процесуальні обмеження строку звернення до адміністративного суду з позовом направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин. При цьому, причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця обставина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Отже, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але він цього не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 27 травня 2020 року у справі № 9901/546/19, від 07 жовтня 2021 року у справі № 9901/127/21, від 24 листопада 2021 року у справі № 9901/267/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 9901/65/20. Однак, зі змісту конкретних обставин, хронології та послідовності дій позивача не вбачається підстав для висновку про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом. Наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду мають суб`єктивний характер і не позбавляли останнього можливості звернутися до суду з цим позовом у встановлені КАС України строки. Колегія суддів наголошує, що тривале зволікання зі зверненням до суду з адміністративним позовом через неналежне використання процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що факт неналежного виконання попереднім начальником юридичної служби військової частини своїх функціональних обов`язків в частині організації та ведення претензійної і позовної роботи був встановлений службовим розслідуванням та відображений у наказі командира Військової частини [NUMBER] від 29.05.2021 року № 1092 про результати цього розслідування. Однак, навіть після прийняття наведеного наказу військова частина не звернулась із позовом до суду про відшкодування шкоди та позов у даній справі був поданий лише у травні 2022 року, тобто, через рік після закінчення вказаного службового розслідування. При цьому, жодних ґрунтовних причин, чому позивач не міг звернутися до суду з даним позовом він не навів. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до адміністративного суду, однак, таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, а саме з помилковим посиланням на пропуск тримісячного строку звернення до суду, а не місячного строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України, яка фактично застосована судом першої інстанції. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. У даній справі суд першої інстанції забезпечив можливість подання позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення пропущеного строку, ухвалою суду першої інстанції позовну заяву залишено без руху та позивачу надано десятиденний строк для подання вказаної заяви. Проте, позивач таким правом не скористався, подав до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій вказав аналогічні підстави для поновлення строку звернення до суду, які були викладені у заяві, яка подавалась разом з позовом, а також зазначив, що інших підстав для поновлення строку та доказів поважності причин пропуску строку немає. На підставі наведеного у сукупності, оскільки позивачем не наводиться та зі змісту матеріалів справи не вбачається будь-яких причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду із даним позовом, що позбавляє суд можливості застосувати приписи КАС України щодо визнання причин пропуску строку поважними, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви відповідно до частини другої статті 123 КАС України. Що стосується доводів апелянта про те, що однією з підстав для повернення позовної заяви став факт несплати судового збору та висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відстрочення сплати судового збору, який, на думку апелянта, здійснений без урахування майнового стану позивача, а саме тих обставин, що станом на момент подання позову на рахунку військової частини за КЕКВ 2800 був залишок 0,00 грн., колегія суддів зазначає наступне. Так, колегія суддів наголошує, що позивачем виписка з рахунку, на яку останній посилається в апеляційній скарзі та яка підтверджує підстави для відстрочення сплати судового збору, до суду першої інстанції не подавалась. Також, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції було відмовлено у відстроченні сплати судового збору та позовну заяву залишено без руху і надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви в частині сплати судового збору, однак, позивач своїм правом на подання клопотання про відстрочення сплати судового збору із наданням доказів необхідних для вчинення такий дій судом, в тому числі, виписки з рахунку, на яку позивач посилається в апеляційній скарзі, не скористався та на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху щодо сплати судового збору взагалі не подав будь-яких клопотань, міркувань. На підставі наведеного, колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта. Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що судом першої інстанції помилково не надано оцінки наведеним ним обставинам щодо неможливості направлення відповідачу копії позовної заяви з огляду на відсутність даних щодо зареєстрованого місця проживання у зв`язку із знищенням частини документів військової частини, оскільки в Україні введений військовий стан. Однак, не врахування вказаних доводів позивача не призвело до неправильного вирішення спірного питання, оскільки факт пропуску позивачем строку звернення до суду та відсутність поважних причин пропуску такого строку є самостійною підставою для повернення позовної заяви. На підставі наведеного, а також, враховуючи, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, а саме з помилковим посилань на пропуск тримісячного строку звернення до суду, а не місячного строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України, яка фактично застосована судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції зміні із виключенням мотивів, з яких виходив суд першої інстанції, та визначенням мотивів за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції. Крім того, з позивача підлягає стягненню несплачена ним сума судового збору за подання апеляційної скарги, сплата якої відстрочена за ухвалою суду апеляційної інстанції.

Результат розгляду: partial