Рішення адміністративного суду від 2022-04-05 00:00:00+03

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі-відповідач) в якій просив (із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10.11.2021): - зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області зарахувати [PERSON] до стажу роботи, що дає судді право на відставку половину строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті у вищому навчальному закладі з 29.11.1978 по 17.08.1984 що складає 02 роки 10 місяців 24 днів; служба у Збройних силах СРСР з 04.11.1975 по 30.10.1978, що становить 02 роки 11 місяців 27 днів, що в сукупності з врахуванням стажу на посаді судді 32 роки 10 місяців 25 днів буде складати 38 роки 09 місяців 16 днів, що дає йому право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з врахуванням положень частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів повинен ставити 86% суддівської винагороди, зокрема 50% - за стаж роботи на посаді судді 20 років та 36 % - за стаж роботи на посаді судді понад 20 років (18 х 2%); - зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу роботи судді, який дає право на одержання доплати до посадового окладу за вислугу років, так і до стажу, який дає право на відставку судді, що зазначені Законом України від 12.07.2018 № 2509-VIII Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1402-УІІІ від 02 червня 2016 року "Про судоустрій і статус суддів", Законом СРСР від 04.08.1989 №328-1 Про статус суддів в СРСР стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), а саме стаж роботи за юридичною спеціальністю 02 роки 09 місяців 21 днів, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що в сукупності буде складати - 41 рік 07 місяців 05 днів; - зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплачу позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці з 16 вересня 2020 року у розмірі відповідно до довідки про суддівську винагороду Тернопільського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року (із розрахунку стажу роботи 41 рік 07 місяців 05 днів) починаючи з 16 вересня 2021 року із врахуванням раніше виплачених сум; - зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплатити позивачу недоплачене щомісячне грошове утримання, починаючи з дня призначення такого утримання, з 16 вересня 2021 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що під час призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці органом Пенсійного фонду до розрахунку стажу \~взято 45 років 09 місяців 26 днів, в тому числі 32 роки 10 місяців 24 дні на посаді судді. Беручи до уваги те, що відповідно до пункту 34 розділу ХІІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання), вважає, що має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження військової служби, половини строку навчання у вищому юридичному закладі \~та роботу за юридичною спеціальністю 02 роки 09 місяців 21 днів, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що в сукупності буде складати 41 рік 07 місяців 05 днів. Позивач акцентував увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення на посаду судді, при цьому статтею 8 Закону СРСР від 04.08.1989 №328-І "Про статус суддів в СРСР", який був чинний на момент призначення позивача на посаду судді, було передбачено, що \~суддею вищестоящих органів може бути громадянин СРСР, який має стаж роботи за юридичною \~спеціальністю не менше п`яти років, \~у тому числі, \~як правило, не менше двох років як суддя. Також, виходячи із ч. 2 статті 1 Указу Президента від 10.07.1995 № 584/95 та п. 3-1 постанови КМУ від 03.09.2005 № 865, \~до стажу роботи судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років. Отже, з урахуванням викладеного, позивач вважає, що має загальний стаж роботи на посаді судді 41 рік 07 місяців 05 днів, а саме: 1) робота на посаді судді 32 років 10 місяців 25 днів; 2) стаж роботи за юридичною спеціальністю 02 роки 09 місяців 21 днів; 3) служба у Збройних силах СРСР 2 роки 11 місяців 27 днів; 4) навчання 2 роки 10 місяців 24 дні, що не враховано ГУ ПФУ в Тернопільській області. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі № 500/6579/21 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо \~не зарахування до стажу [PERSON] під час розрахунку щомісячного довічного грошового утримання \~судді у відставці з 16.09.2021 роботи: на посаді референта облвиконкому по роботі адміністративних органів з 20.09.1984 по 31.07.1986 (1 рік 10 місяців 12 днів), на посаді інструктора оргінструкторського відділу облвиконкому з 01.08.1986 по 21.06.1987 (10 місяців та 21 день), на посаді інструктором державно-правового відділу обкому Компартії України з 01.09.1989 по 18.07.1990 (10 місяців 18 днів), на посаді інструктора сектору радянських і громадських організацій відділу організаційно-партійної і кадрової роботи обкому Компартії України з 19.07.1990 по 12.11.1990 (03 місяці 25 днів), на посаді консультанта відділу зв`язків з Радами, політичними і громадськими організаціями обкому Компартії України з 13.11.1990 по 01.01.1991 (01 місяць 20 днів), періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 04.11.1975 по 30.10.1978 (2 роки 11 місяців 27 днів), а також половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 25.08.1979 по 17.08.1984 2 роки 05 місяців 27 днів. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати [PERSON] до стажу роботи судді 4 роки 10 місяців роботи за юридичною спеціальністю, а саме: на посаді референта облвиконкому по роботі адміністративних органів з 20.09.1984 по 31.07.1986 (1 рік 10 місяців 12 днів), на посаді інструктора оргінструкторського відділу облвиконкому з 01.08.1986 по 21.06.1987 (10 місяців та 21 день), на посаді інструктором державно-правового відділу обкому Компартії України з 01.09.1989 по 18.07.1990 (10 місяців 18 днів), на посаді інструктора сектору радянських і громадських організацій відділу організаційно-партійної і кадрової роботи обкому Компартії України з 19.07.1990 по 12.11.1990 (03 місяці 25 днів), на посаді консультанта відділу зв`язків з Радами, політичними і громадськими організаціями обкому Компартії України з 13.11.1990 по 01.01.1991 (01 місяць 20 днів), періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 04.11.1975 по 30.10.1978 (2 роки 11 місяців 27 днів), а також половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 25.08.1979 по 17.08.1984 - \~2 роки 05 місяців 27 днів. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити, починаючи з 16.09.2021, [PERSON] , судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці \~згідно з довідкою Тернопільського апеляційного суду від 15.09.2021 №01-17/300/2021 із врахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що статтею 137 Закону №1402-VIII чітко визначено роботу, яка підлягає зарахуванню до стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. При цьому зарахування інших видів діяльності, окрім наведених у статті 137 Закону №1402-VIII, не передбачено та суперечить вимогам чинного законодавства. Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі № 500/6579/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скаржника, виходячи із такого. Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач призначений на посаду народного судді 22.06.1987 під час дії Закону СРСР "Про судоустрій України" (далі - Закон №2022-X), зокрема в якому не передбачались вимоги щодо стажу на посаду судді. Проте, на час призначення позивача суддею Тернопільського обласного суду, дів Закон \~\~\~СРСР від 04.08.1989 №328-1 "Про статус суддів в СРСР", зокрема частиною 2 статті 8 якого передбачалося, що суддями вищестоящих судів можуть бути обрані громадяни СРСР, \~які мають вищу юридичну освіту і стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше п`яти років, \~у тому числі, як правило, не менше двох років як суддя. Зважаючи на те, що Законом №1402-VIII передбачена можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу, вимога щодо якого визначена \~\~\~законом \~\~\~та який надає право для призначення на посаду судді, \~\~\~і \~зокрема в даному випадку частина 2 статті 8 Закону СРСР від 04.08.1989 №328-1 "Про статус суддів в СРСР", яка була чинна на момент обрання позивача обласним суддею, вимагала наявності стажу роботи за \~\~\~юридичною спеціальністю не менше п`яти років серед яких 2 роки на посаді судді, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи за юридичною спеціальністю (без урахування стажу на посаді народного судді) - 4 роки 01 місяць. Крім того, позивач, маючи стаж роботи на посаді судді не менш як 10 років, набув право для зарахування до стажу роботи судді періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 04.11.1975 по 30.10.1978, тобто 2 роки 11 місяців 27 днів, а також половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 25.08.1979 по 17.08.1984 (04 роки 11 місяців 23 дні), тобто 2 роки 05 місяців 27 днів. Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач: - проходив строкову військову службу в Збройних Силах СРСР з 04.11.1975 по 30.10.1978 (2 роки 11 місяців 27 днів), що також підтверджується військовим квитком ВЧ № [NUMBER] ; - з 25.08.1979 по 17.08.1984 навчався у державному університеті ім.І.Франка (4 роки 11 місяців 23 дні), що підтверджується також дипломом КВ №639538; - з 20.09.1984 по 31.07.1986 працював на посаді референта облвиконкому по роботі адміністративних органів; - з 01.08.1986 по 21.06.1987 на посаді інструктора оргінструкторського відділу облвиконкому; - з 22.06.1987 по 31.08.1989 позивача призначено на посаду народного судді Тернопільського міського народного суду; - з 01.09.1989 по 18.07.1990 \~працював інструктором державно-правового відділу обкому Компартії України; - 19.07.1990 по 12.11.1990 на посаді інструктора сектору радянських і громадських організацій відділу організаційно-партійної і кадрової роботи обкому Компартії України; - 13.11.1990 по 01.01.1991 працював консультантом відділу зв`язків з Радами, політичними і громадськими організаціями обкому Компартії України; - з 02.01.1991 по 08.04.1996 був членом Тернопільського обласного суду. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 09 вересня 2021 року за №1965/0/15-21 позивача звільнено з посади судді Тернопільського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. Наказом Тернопільського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року за №190-к/тр позивача відраховано зі штату Тернопільського апеляційного суду з 15 вересня 2021 року. Позивач звернувся до відповідача із заявою від 16.09.2021, в якій просив призначити довічне грошове утримання судді у відставці згідно із Законом України "Про судоустрій і статус суддів" на підставі рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020. Листом відповідач від 18.10.2021 №616606226/С-02/8-1900/21 повідомив, що \~страховий стаж позивача становить 45 років 09 місяців 26 днів, у тому числі на посаді судді - 32 роки 10 місяців 24 дні. Позивач, вважаючи дії відповідача щодо не зарахування до розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду \~проходження військової служби, половини навчання у вищому навчальному закладі та роботи за юридичною спеціальністю 02 роки 09 місяців 21 день протиправними, звернувся до суду з цим позовом. З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються \~Конституцією і законами України. На час виходу позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII), який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд. Згідно з частиною першою статті 116 Закону №1402-VIIІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Відповідно до положень частин першої - третьої \~статті 142 Закону України №1402-VIII, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним \~\~\~Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Статтею 137 Закону №1402-VIII визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Законом України Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів у зв`язку з прийняттям Закону України Про Вищий антикорупційний суд від 12 липня 2018 року № 2509-VIII статтю 137 Закону України Про судоустрій і статус суддів доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №9901/302/19. Як не заперечується сторонами, на момент обрання позивача на посаду народного судді Тернопільського міського народного суду - 22.06.1987 діяв Закон СРСР "Про судоустрій України" (далі - Закон № 2022-X). Відповідно до рекомендацій викладених у листі Вищої ради правосуддя, Верховного Суду, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Ради суддів України, Державної судової адміністрації України, Національної школи суддів України від 05.11.2018 \~№ 41783/0/9-18, № 2664/0/2-18, № 01-6757/18, № 9рс-1112/18, № 1-22433/18, № 02/3878 вказано наступне. Закон Української РСР від 05.06.1981 № 2022-X "Про судоустрій Української РСР" (далі - Закон № 2022-X) у період з 26.06.1981 до 01.12.1989 не встановлював жодних вимог щодо стажу роботи кандидатів у судді і народних засідателів при обранні на посаду вперше. Згідно зі статтею 55 Закону № 2022-X суддею і народним засідателем міг бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років. З огляду на зазначене, судді, якого було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом № 2022-X на день їх призначення, стаж рахується з дня обрання на посаду судді. Таким чином, колегія суддів прийшла до переконання про відсутність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи за юридичною спеціальністю (без урахування стажу на посаді народного судді) - 4 роки 01 місяць, а саме роботи на посаді референта облвиконкому по роботі адміністративних органів з 20.09.1984 по 31.07.1986 (1 рік 10 місяців 12 днів), на посаді інструктора оргінструкторського відділу облвиконкому з 01.08.1986 по 21.06.1987 (10 місяців та 21 день), народним \~суддею з 22.06.1987 по 31.08.1989 (2 роки 2 місяці 10 днів), на посаді інструктором державно-правового відділу обкому Компартії України з 01.09.1989 по 18.07.1990 (10 місяців 18 днів), на посаді інструктора сектору радянських і громадських організацій відділу організаційно-партійної і кадрової роботи обкому Компартії України з 19.07.1990 по 12.11.1990 (03 місяці 25 днів), на посаді консультанта відділу зв`язків з Радами, політичними і громадськими організаціями обкому Компартії України з 13.11.1990 по 01.01.1991 (01 місяць 20 днів), а тому такі позовні вимоги не підлягають до задоволення. Стосовно наявності права позивача на зарахування до стажу роботи судді періоду проходження строкової військової служби та періоду навчання, апеляційний суд зазначає наступне. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів). З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах № 713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, № 686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі № 522/5168/17, від 22.10.2020 у справі № 420/1234/19. Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 цієї постанови (яка діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного\~ законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. Відповідно до\~ статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного\~ законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. Згідно частини першої\~ статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що законодавством, яке необхідно застосовувати для обрахунку стажу судді, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, було передбачено право судді на зарахування до його стажу половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби. Судом встановлено, що відповідно до військового квитка серії ВЧ № [NUMBER] виданого 02 жовтня 1985 року вбачається, що [PERSON] проходив службу з 04.11.1975 по 30.10.1978 на Північному флоті Військово-Морських Сил СРСР. Також, відповідно до диплома серії [NUMBER] виданого рішення Державної екзаменаційної комісії 25 червня 1984 року, з якого вбачається, що [PERSON] в 1979 році вступив до Львівського державного університету ім.І.Франка і в 1984 році закінчив повний курс за спеціальністю правознавство і йому присвоєно кваліфікацію юрист. Із запису трудової книжки колгоспника №25 виданої 04 січня 1975 на ім`я [PERSON] внесано запис, що 29.11.1978 його було зараховано слухачем підготовчого відділення юридичного факультету денної форми навчання, 25.08.1979 зарахований студентом юридичного факультету денної форми навчання, а 17.08.1984 відрахований із числа студентів університету у зв`язку із закінченням навчання. Враховуючи наведені вище правові норми, позивач, маючи стаж роботи на посаді судді не менш як 10 років, набув право для зарахування до стажу роботи судді періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 04.11.1975 по 30.10.1978, тобто 2 роки 11 місяців 27 днів, а також половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 25.08.1979 по 17.08.1984 (04 роки 11 місяців 23 дні), тобто 2 роки 05 місяців 27 днів. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а позов таким що підлягає до часткового задоволення. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, тому оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позову. Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Результат розгляду: partial