Рішення адміністративного суду від 2022-04-19 00:00:00+03

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просив: а) визнати протиправними дії та скасування рішення №907640811204 про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 у справі №140/14488/20 відповідно до статті 50-1 Закону України ,,Про прокуратуру", в редакції, що діяла на час призначення пенсії і первинної редакції частини двадцятої статті 86 Закону України ,,Про прокуратуру" в розмірі 90% від розміру грошового забезпечення, зазначеного у довідці військової прокуратури Західного регіону України №33 від 16.01.2020, без обмеження її максимального розміру, із виплатою однією сумою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії; б) зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 у справі №140/14488/20 відповідно до статті 50-1 Закону України ,,Про прокуратуру", в редакції, що діяла на час призначення пенсії і первинної редакції частини двадцятої статті 86 Закону України ,,Про прокуратуру" в розмірі 90% від розміру грошового забезпечення, зазначеного у довідці військової прокуратури Західного регіону України №33 від 16.01.2020, без обмеження її максимального розміру, із виплатою однією сумою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії. Рішенням від 01 жовтня 2021 року Волинський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Волинської області №907640811204 в частині перерахунку та виплати пенсії [PERSON] за вислугу років на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі №140/14488/20 з 13 грудня 2019 року, відповідно до статті 50-1 Закону України ,,Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХII (у редакції, що діяла на час призначення пенсії) і первинної редакції частини двадцять статті 86 Закону України ,,Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII у розмірі 60% від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки військової прокуратури Західного регіону України №33 від 16 січня 2020 року та із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії, визначеного статтею 86 Закону №1697-VII. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити з 13 грудня 2019 року на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі №140/14488/20, перерахунок та виплату пенсії за вислугу років [PERSON] , відповідно до статті 50-1 Закону України ,,Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХII (у редакції, що діяла на час призначення пенсії) і первинної редакції частини двадцять статті 86 Закону України ,,Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати (грошового забезпечення), на підставі довідки військової прокуратури Західного регіону України №33 від 16 січня 2020 року без будь-якого обмеження суми пенсії максимальним розміром та з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. Також суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що перерахунок пенсії особи здійснюється на підставі норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку, та з урахуванням часу звернення особи до відповідного органу. На момент звернення позивача за перерахунком пенсії чинними законодавчими положеннями встановлювалися обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України, у зв`язку з чим відповідач обґрунтовано застосував до перерахунку пенсії позивача обмеження максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, що втратили працездатність, та здійснив перерахунок в розмірі 60% від суми місячної заробітної плати (грошового забезпечення). А тому скаржник вважає, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України і жодним чином не порушив прав та законних інтересів позивача. З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позов відмовити повністю. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області з 2008 року та отримує пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України ,,Про прокуратуру", яка обчислена в розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення, що не заперечується відповідачем. Рішенням Волинського окружного адміністративного від 12.03.2021 у справі №140/14488/20 позов [PERSON] задоволений частково; суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови [PERSON] у перерахунку пенсії за вислугу років; зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату [PERSON] пенсії за вислугу років відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону України ,,Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII на підставі довідки Військової прокуратури Західного регіону України від 16.01.2020 №33, з врахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив. Вказане рішення набрало законної сили 13.04.2021. На виконання рішення Волинського окружного адміністративного від 12.03.2021 у справі №140/14488/20 ГУ ПФУ у Волинській області рішенням від 23.04.2021 № 907640811204 здійснило перерахунок пенсії [PERSON] із розрахунку 60 відсотків від суми місячної заробітної плати та із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії, визначеного статтею 86 Закону №1697-VII Не погоджуючись із такими діями та рішенням, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом. Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що норми статті 86 Закону України ,,Про прокуратуру" №1697-УІІ щодо встановлення пенсії прокурорів у розмірі 60% місячної заробітної плати та обмеження максимальним розміром - десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, не можуть застосовуватися при перерахунку пенсій, призначених відповідно до статті 50-1 Закону України ,,Про прокуратуру" №1789-ХІІ. Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Статтею 50-1 Закону ,,Про прокуратуру" № 1789-ХІІ у редакції, чинній до 01.10.2011, було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI ,,Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" у статтю 50-1 Закону № 1789-ХІІ внесені зміни, відповідно до яких пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Законом України від 27.03.2014 № 1166-VII ,,Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" у статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у частинах другій і п`ятій цифри « 80» замінені цифрами « 70». В подальшому, Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII ,,Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" у статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у частинах другій та п`ятій цифри « 70» замінені цифрами « 60». Згідно з ч. 18 цієї статті (у редакції, чинній до 01.01.2015) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи. З 01.01.2015 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначалися Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, 15.07.2015 набрав чинності Закон № 1697-VII, відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон № 1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015. З набранням чинності Законом № 1697-VII пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями статті 86, за правилами частин першої, другої якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Згідно з ч. 20 цієї статті призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки. З аналізу наведених вище правових норм суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом № 1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, Закон № 1697-VII не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням норми Закону № 1789-XII, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами. Наведений висновок узгоджується з покладеним в основу Закону № 1697-VII принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів. З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що на час подання довідки військової прокуратури Західного регіону України №33 від 16.01.2020 до пенсійного органу та ухвалення рішення Волинським окружним адміністративним судом у справі №140/14488/20 від 12.03.2021 про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі вказаної вище довідки, стаття 50-1 Закону № 1789-ХІІ відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII у частині перерахунку пенсії, втратила чинність. Крім того, у наведеному рішенні Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/14488/20 від 12.03.2021 не вирішувалося питання щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії й питання обмеження пенсії максимальним розміром Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити [PERSON] перерахунок та виплату пенсії в розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Військової прокуратури Західного регіону України № 33 від 16.01.2020 підлягають задоволенню. На спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону № 1697-VII, в силу вимог яких, пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати. Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, суд апеляційної зазначає наступне. Так, обмеження максимального розміру пенсії були введені в дію Законом України ,,Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VІ (далі - Закон № 3668-VІ), зокрема, за змістом ст. 2 Закону № 3668-VI встановлено, що максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України ,,Про прокуратуру", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Цим Законом були внесені зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції. Разом з тим, абз. 1 п. 2 розділу II ,,Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Абзацом 2 цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом. Аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що положення пункту 2 розділу II ,,Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI, спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме - надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень. Закон № 1789-ХІІ утратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності Законом № 1697-VII, за правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Отже, з моменту набрання чинності Законом № 1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром. Суд апеляційної інстанції встановив та не заперечується відповідачем, що внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний. Таким чином, на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Аналогічний правовий висновок щодо застосування вищенаведених правових норм, викладений у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 21.12.2021 справа № 580/5962/20. Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Окрім того, аналізуючи питання правомірності встановлення таких обмежень, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат. Так, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. Окрім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення. Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується. За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Valkov and Others v. Bulgaria (заява №2033/04); справа Khoniakina v. Georgia (заява №17767/08)). Хоча виплати соціального страхування є «майном» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій працівникам прокуратури не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав. Водночас розмір пенсії працівників прокуратури, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном. При цьому таке обмеження не є дискримінаційним, оскільки стосується не лише працівників прокуратури, а й інших категорій пенсіонерів, зокрема поширюється на пенсії, призначені відповідно до Митного кодексу України, законів України ,,Про державну службу", ,,Про статус народного депутата України", ,,Про Національний банк України", ,,Про Кабінет Міністрів України", ,,Про дипломатичну службу", ,,Про службу в органах місцевого самоврядування", ,,Про судову експертизу", ,,Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ,,Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", ,,Про наукову і науково-технічну діяльність", ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ,,Про пенсійне забезпечення". Суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову. За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідно до приписів ст. 139 КАС України підстави для стягнення судових витрат відсутні.

Результат розгляду: denied