Рішення адміністративного суду від 2023-04-25 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до [INFO] (далі - відповідач ), в якому просив суд: - визнати протиправною бездіяльність [INFO] , яка полягає у незастосуванні норм ч. 2 ст. 59 Закону України Про вищу освіту при внесенні відомостей щодо відсоткових розмірів і сум надбавки за науковий ступінь кандидата наук та надбавки за вчене звання доцента в довідку [INFO] від 29.10.2020 року №ФХ-118312 про розмір грошового забезпечення [PERSON] , що враховується для перерахунку пенсії, станом на 05.03.2019 року; - зобов`язати [INFO] виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення [PERSON] , що враховується для перерахунку пенсії, станом на 05.03.2019 року, із обов`язковим зазначенням відомостей про відсоткові розміри і суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з визначенням доплати за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 15 відсотків посадового окладу та доплати за вчене звання доцента в розмірі 25 відсотків посадового окладу відповідно до норм ч. 2 ст. 59 Закону України Про вищу освіту, а саме: Доплата за науковий ступінь (15%) 1290,00 грн.: Доплата за вчене звання (25%) 2150,00 грн.; - стягнути за рахунок бюджетних асигнувань [INFO] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність відмови відповідача видати оновлену довідку про розмір його грошового забезпечення з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, та з урахуванням доплати за науковий ступінь та за вчене звання відповідно до приписів Закону України Про вищу освіту. Вказує, що до нього, як до науково-педагогічного працівника вищого військового навчального закладу мають застосовуватися норми Закону України Про вищу освіту та зокрема встановлюватися доплати за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 15% посадового окладу, а також за вчене звання доцента у \~розмірі 25% посадового окладу. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 у справі № 520/4509/22 у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до [INFO] про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції помилково встановив \~правомірність дій відповідача. Зазначив, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відсутність суперечностей між положеннями Закону України Про вищу освіту та Постанови Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30 серпня 2017 р. № 704 (далі Постанова № 704), оскільки вказані нормативно-правові акти регулюють різні за своєю правовою природою кола правовідносин. Вказує, що в силу приписів Закону України\~ Про вищу освіту має право на отримання доплати за науковий ступінь кандидат наук -15% від посадового окладу, та доплати за вчене звання доцент - 25% від посадового окладу. Натомість, відповідач безпідставно застосував при підготовці довідки про розмір грошового забезпечення позивача положення Постанови КМУ №704 та визначив розмір доплат за науковий ступінь кандидат наук та за вчене звання доцент у розмірі\~ 5% посадового окладу, відповідно, чим суттєво звузив їх розмір. Від апелянта надійшли додаткові пояснення, в яких вказує, що Постанова № 704 в частині визначення доплат за науковий ступінь та за вчене звання не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, а саме Закону України Про вищу освіту, а тому відповідачу у спірних правовідносинах слід застосовувати саме положення Закону України Про вищу освіту. Відповідач, також, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Відповідач, додатково, подав до суду заяву, в якій зазначив, що помилково направив вищевказану апеляційну скаргу, у зв`язку з чим просив суд залишити її без розгляду . Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2023 апеляційну скаргу [INFO] на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 у справі № 520/4509/22 повернуто скаржнику. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що [PERSON] є військовим пенсіонером. Наказом Міністра оборони України від 13.08.2007 року № 776 був звільнений з військової служби у запас з посади начальника кафедри Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба. (а.с. 8) Пенсію призначено за вислугою років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі Закон №2262-ХІІ). (а.с. 10) Позивач має науковий ступінь кандидата технічних наук та вчене звання доцента. (а.с. 13 -16) Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 року по справі № 520/11768/20 було зобов`язано [INFO] підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача, станом на 05.03.2019, у відповідності до вимог ст.ст. 43, 63 Закону № 2262-ХІІ, ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ). та Постанови № 704 із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення з 01.04.2019 перерахунку основного розміру його пенсії. Відповідачем на виконання вищевказаного рішення складено і направлено листом від 29.10.2020 року № ФХ-118312/3311/ВСЗ до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідку про розмір грошового забезпечення позивача від 29.10.2020 року № ФХ-118312, із зазначенням надбавок за науковий ступінь та вчене звання 5% відповідно. (а.с. 11-12) Позивач, не погоджуючись з вказаними розмірам надбавок звернувся до відповідача із заявою від 25.11.2021 року щодо виготовлення та надання до пенсійного органу оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, та з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидат наук 15% від посадового окладу, та доплати за вчене звання доцент 25% від посадового окладу, відповідно до приписів Закону України Про вищу освіту. (а.с. 17) На що, відповідач листом від 13.12.2021 року № ФХ-118312/8407 ВСЗ відмовив позивачу вказуючи, що доплати за науковий ступінь кандидата наук та вчене звання доцента визначено у розмірі 5% відповідно, на підставі пп. 2,3 п. 6 Постанови № 704. (а.с. 18) Не погоджуючись з позицією відповідача, яку було викладено у зазначеному листі, позивач звернувся до суду з позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність суперечностей між положеннями ч. 2 ст. 59 Закону України Про вищу освіту та приписами Постанови №704, оскільки вказані нормативно-правові акти регулюють різні за своєю правовою природою кола правовідносин. Оскільки Постановою № 704 на час складання довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, було передбачено, що розмір доплати за науковий ступінь та вчене звання військовослужбовця, який проходить службу, дорівнювали 5% посадового окладу, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон № 2262-XII, яким визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Згідно з частиною 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Частиною 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Так, згідно з частиною 3 статті 43 Закону №2262-ХІІ визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України Про вищу освіту № 1556 від 01.07.2014 (далі - Закон № 1556) законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України Про освіту, ;Про наукову і науково-технічну діяльність, цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку. Виходячи зі змісту пункту 6 частини 1 статті 1 Закону №1556-VII вищий військовий навчальний заклад (заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання) це заклад вищої освіти державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів), ад`юнктів для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, центральних органів виконавчої влади із спеціальним статусом, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту. Відповідно до частини 4 статті 13 Закону №1556-VII державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади (заклади вищої освіти із специфічними умовами навчання), військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, мають право своїми актами встановлювати особливі вимоги до: 1) управління відповідним вищим військовим навчальним закладом (закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання), військовим навчальним підрозділом закладу вищої освіти; 2) діяльності та повноважень вченої ради; 3) кандидатів на посади керівників відповідних вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання), їх структурних підрозділів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та порядку їх призначення; 4) практичної підготовки осіб, які навчаються у відповідних вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;5) порядку заміщення вакантних посад командування і науково-педагогічних працівників; 6) реалізації прав і обов`язків наукових і науково-педагогічних працівників та осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 7) порядку відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 8) підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів у військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти в аспірантурі (ад`юнктурі) та докторантурі відповідних закладів вищої освіти. Акти, передбачені у пунктах 6 і 7 цієї частини, затверджуються за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що законодавством передбачено створення вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти зі специфічними умовами навчання). Особливістю їх правового статусу є те, що державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади, можуть встановлювати своїми актами особливі вимоги до окремих сфер діяльності таких закладів, до яких не відноситься визначення матеріального забезпечення науково-педагогічних працівників. Водночас, основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність таких закладів та яким передбачено гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти, в тому числі щодо матеріально-фінансового забезпечення, є Закон України Про вищу освіту. Частиною 2 статті 59 Закону №1556-VII визначено, що науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцент і старшого дослідника 25 відсотків посадового окладу, професор 33 відсотки від посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір за рахунок власних надходжень. Згідно з підпунктом 8 пункту 2 розділу XV Прикінцеві та перехідні положення Закону №1556-VII після набрання чинності цим Законом науковий ступінь кандидата наук прирівнюється до наукового ступеня доктора філософії, а вчене звання старшого наукового співробітника до вченого звання старшого дослідника. Отже, вказаними нормами чітко передбачено встановлення доплат за науковий ступінь та за вчене звання безвідносно до того, чи є такий заклад вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання чи звичайним закладом вищої освіти. З наведеного слідує, що матеріальне забезпечення фахівця такого закладу має здійснюватися з урахуванням вимог, зокрема, статті 59 Закону №1556-VII. Разом з цим, обґрунтовуючи правомірність встановлення позивачу доплати за науковий ступінь (кандидат наук) - 5% та надбавки за вчене звання - 5% відповідач послався на те, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2020 року по справі № 520/11768/20 його було зобов`язано підготувати та надати довідку про розмір грошового забезпечення позивача у відповідності до вимог Закону № 2262-XII, Закону №2011- XII, та Постанови № 704, що ним і було зроблено. Так, підпунктами 2, 3 пункту 6 Постанови № 704 передбачено доплату за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу та доплату за вчене звання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, які займають посади, пов`язані з педагогічною або науковою діяльністю і мають вчене звання доцента (старшого наукового співробітника), в розмірі 5 відсотків, професора10 відсотків посадового окладу. За наявності двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням. З наявної в матеріалах справи копії довідки № ФХ-118312 від 29.10.2020 вбачається, що розміри доплат за науковий ступінь і вчене звання позивача встановлено на рівні 5% посадового окладу кожна. У той же час, як зазначено вище, до спірних правовідносин за участю позивача, як до науково-педагогічного працівника вищого військового закладу зі специфічними умовами навчання, мають застосовуватися приписи Закону України "Про вищу освіту", якими, зокрема ч. 2 ст. 59, установлено доплати за науковий ступінь у розмірах не менше ніж 15 відсотків посадового окладу та за вчене звання 25 відсотків. На переконання колегії суддів те, що позивач є військовослужбовцем та на нього поширюються правові гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей " не нівелює його право на отримання доплати за науковий ступінь у розмірі, що встановлений ст.59 Закону України "Про вищу освіту". Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо необхідності застосування до спірних правовідносин Постанови № 704, якою передбачено встановлення граничних розмірів надбавок, що підлягають нарахуванню та виплаті військовослужбовцям, оскільки по відношенню до науково-педагогічних працівників, які проходять службу в вищих військових навчальних закладах зі специфічними умовами навчання саме Закон №1556-VII є спеціальним та має застосовуватися при конкуренції правових норм. Колегія суддів зауважує, що правила визначення доплати за науковий ступінь, установлені пп.2 п.6постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017, поширюються на всіх військовослужбовців, які мають такі наукові ступені та вчені звання, у той же час для тих військовослужбовців, які проходять службу у вищих військових навчальних закладах, така доплата має встановлюватися з урахуванням мінімальних гарантій, що передбачені ст. 59 Закону №1556-VII. Частиною 3статті 7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Виходячи з наведених загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру доплат за науковий ступінь та вчене звання у спірних правовідносинах слід застосовувати норму ч. 2 ст. 59 Закону №1556, а не положення підзаконного акта пп.пп. 2, 3 п. 6 Постанови № 704. Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що при визначенні надбавки за науковий ступінь та вчене звання позивачу необхідно застосовувати доплату за науковий ступінь у розмірі 15% від посадового окладу та за вчене звання 25% від посадового окладу відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону № 1556-VII. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нового про задоволення позовних вимог. Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Колегія суддів зазначає, що [PERSON] понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 992,40 грн та апеляційної скарги - 1488,60 грн, що підтверджується квитанціями. Враховуючи, що апеляційна скарга судом задоволена, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2481 грн. за рахунок бюджетних асигнувань [INFO] .

Результат розгляду: granted