Рішення адміністративного суду від 2022-04-28 00:00:00+03

16.12.2020 року позивач акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ», звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просив суд протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.03.2020 року № 0015825104 на суму 460050,60 грн., складене на підставі акту перевірки № 1089/15-32-51-04/05471158 від 06.02.2020 р. «Про результати перевірки своєчасності сплати податку на додану вартість АТ «Одеська ТЕЦ» за 2017 рік». В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, складене на підставі акту камеральної перевірки № 1089/15-32-51-04/05471158 від 06.02.2020 р. але без врахування податковим органом того факту, що \~АТ «Одеська ТЕЦ» подало податкову декларацію з ПДВ за грудень 2019 року та відповідно до платіжного доручення № 134 від 28.01.2020 року сплатило 2300253,00 грн. по вказаній декларації. Позивач вважав протиправними висновки податкового органу про те, що АТ «Одеська ТЕЦ» був сплачений борг за податковою декларацією з податку на додану вартість від 20.03.2017 року на суму 2300253 грн. та як наслідок помилковими висновки про порушення термінів сплати узгодженого грошового зобов`язання та нарахування штрафу. При цьому \~позивач зазначав про відсутність у податкового органу права змінювати призначення платежу. Також, позивач зауважував, що відповідач безпідставно не врахував той факт, що податкові зобов`язання з податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість від 20.03.2017 року виникли у період, коли АТ «Одеська ТЕЦ» перебувало у ліквідаційній процедурі відповідно до постанови Господарського суду Одеської області \~від 13.12.2016 р. За таких обставин позивач вважав, що відповідачем неправомірно нараховано штрафні санкції відповідно до приписів ст. 126 ПК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 року, ухваленим у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження, в повному обсязі задоволений адміністративний позов акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДПС в Одеській області (відокремлений підрозділ ДПС України без статусу юридичної особи публічного права) подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, з урахуванням уточнень доводів апеляційної скарги, зазначає про правомірність зарахування сплачених позивачем коштів в рахунок погашення податкової заборгованості по податковій декларації з податку на додану вартість від 20.03.2017 року, та як наслідок про правильність нарахування штрафних санкцій відповідно до приписів ст. 126 ПК України. При цьому апелянт вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме \~ч. 4 ст. 9 КАС України щодо не з`ясування всіх належних обставин у справі; ч. 1 ст. 8 КАС України щодо рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, що призвело до порушення вимог ст. 73, 77, 242 КАС України. Порушенням норм матеріального права, апелянт вважає не застосування судом першої інстанції \~приписів п. 87.9 ст. 87 ПК України, відповідно до якого у разі наявності у платника \~податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилався на доводи, що викладені в позовній заяві та узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що державна реєстрація акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» (код ЄДРПОУ 05471158) проведена 31.08.2001 року за № 15561200000002046 (т. 1 а.с. 7 т). 20.01.2020 року АТ «Одеська ТЕЦ» подано податкову декларацію № 9331953133 з податку на додану вартість за грудень 2019 року (т. 1 а.с. 21-27). 28 січня 2020 року АТ «Одеська ТЕЦ» сплачено кошти у розмірі 2300253,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 134 (а.с. 41 т. 1). При цьому, в графі призначення платежу зазначено *;101;05471158; Сплата ПДВ за грудень 2019 р., згідно декларації № 9331953133 від 20.01.2020 року. термін пл. 28.01.2020 р. Перераховано повністю. 06 лютого 2020 року податковим органом була проведена камеральна перевірка з питань своєчасності сплати податку та додану вартість за 2017 рік, за результатами якої складений акт № 1089/15-32-51-04/05471158, яким встановлено, що АТ «Одеська ТЕЦ» порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість, визначені п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 ПК України (т. 1 а.с. 13, 82-83). Головним управлінням ДПС в Одеській області під час камеральної перевірки було \~встановлено, що АТ Одеська ТЕЦ порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість, визначені п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 ПК України, зокрема заборгованість по податковій декларації з податку на додану вартість від 20.03.2017 року № 9044767898, з урахуванням сплати 28.01.2020 року, кількість днів затримки 375, сума несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання 2300253 грн. (т. 1 а.с. 82-83). 02 березня 2020 року, на підставі акту перевірки №1089/15-32-51-04/05471158 від 06.02.2020 року, було винесене податкове повідомлення-рішення №0015825104, яким акціонерному товариству Одеська ТЕЦ нараховані штрафні санкції з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт/послуг) у розмірі 460050,60 грн. (т. 1 а.с. 18, 85). 20 березня 2020 року акціонерним товариством «Одеська ТЕЦ» подана до ДПС України скарга на податкове повідомлення-рішення № 0015825104 від 02.03.2020 року, яка рішенням від 20.05.2020 року залишена без задоволення (т. 1 а.с. 108-115). Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що саме платник визначає призначення платежу відповідно до чинного законодавства України, в той час як у податкового органу відсутні повноваження \~на зміну призначення платежу, самостійно визначеного платником податків. Також, суд першої інстанції виходив з того, що податковий борг у розмірі 2300253,00 грн. по податковій декларації з податку на додану вартість від 20.03.2017 року №9044767898 виник у позивача під час перебування в ліквідаційній процедурі відповідно до постанови Господарського суду Одеської області від 13.12.2016 року, а рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року по справі №420/7821/20, яке набрало законної сили, Головне управління ДПС в Одеській області було зобов`язане припинити податкові зобов`язання Акціонерного Товариства «Одеська ТЕЦ» (код 05471158), що виникли на підставі податкових декларацій, поданих під час ліквідаційної процедури, зокрема і по податковій декларації з ПДВ № 9044767898 від 20.03.2017 року суму 5772712 грн. Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку. Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Відповідно до п. 36.1 ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Згідно з п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Згідно з пп. 14.1.39, 14.1.156, 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня; податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно з п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року; календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV\~ \~\~цього Кодексу; календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року; календарному року для платників податку на прибуток (у тому числі платників частини чистого прибутку (доходу)), для податкової декларації\~ \~\~\~\~\~\~(у тому числі розрахунку частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку), яка розраховується наростаючим підсумком за рік, - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року; календарному року для платників дивідендів на державну частку (у тому числі господарських товариств, корпоративні права яких частково належать державі, та господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) яких належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків, які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним) для розрахунку частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку - до 1 липня року, що настає за звітним; якщо платник податків ліквідується чи реорганізується (у тому числі до закінчення податкового (звітного) періоду), декларація з рентної плати, екологічного податку, місцевих податків і зборів може подаватися за податковий (звітний) період, на який припадає дата ліквідації чи реорганізації, до закінчення такого звітного періоду. Відповідно до п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Відповідно до п. 76.1, 76.3 ст. 76 ПК України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральна перевірка податкової декларації\~ \~\~\~\~\~\~або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу. Як правильно встановив суд першої інстанції та не спростовано доводами апеляційної скарги, під час проведення камеральної перевірки з питань своєчасності сплати податку та додану вартість за 2017 рік, апелянт \~встановив, що позивач допустив порушення терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість, зокрема заборгованість по податковій декларації з податку на додану вартість від 20.03.2017 року № 9044767898, з урахуванням сплати 28.01.2020 року, кількість днів затримки 375, сума несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання 2300253 грн. Однак, матеріалами справи \~підтверджено та доводами апеляційної скарги не спростовано те, що сплачені позивачем кошти у розмірі 2300253,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 134 від 28 січня 2020 року, були сплачені на виконання податкового зобов`язання, визначеного податковою декларацією №9331953133 від 20.01.2020 року (ПДВ за грудень 2019 року), яке мало бути сплачене до 30.01.2020 року, що узгоджується із приписами п.п. 203.2 ст. 203 ПК України, відповідно до якого сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації. При цьому апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції дослідив зміст платіжного доручення № 134 від 28 січня 2020 року, в графі якого «призначення платежу» зазначено *;101;05471158; Сплата ПДВ за грудень 2019 р., згідно декларації № 9331953133 від 20.01.2020 року. термін пл. 28.01.2020 р. Перераховано повністю. Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, зазначає, що відповідно до Порядку заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 666 від 24.07.2015 р., код 101 є кодом виду сплати суми податків і зборів. В той же час, згідно Порядку заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 666 від 24.07.2015р., для сплати Надходження до бюджету коштів у рахунок погашення податкового боргу визначено код виду сплати 140. Проте, не зважаючи на вид сплати 101 - код виду сплати «суми податків і зборів», апелянт в акті камеральної перевірки, протиправно зазначив про сплату позивачем податкового зобов`язання у розмірі 2300253,00 грн. по податковій декларації з податку на додану вартість від 20.03.2017 року № 9044767898, тобто про сплату \~коштів на погашення податкового боргу. Таке помилкове сприйняття податковим органом в ході камеральної перевірки виду сплати, призвело до помилкового висновку про порушення позивачем терміну сплати узгодженого грошового зобов`язання. Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції. Згідно п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95\~ цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках. Згідно п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 р., кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 \~цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 \~цієї Інструкції. Відповідно до п. 3.8 Інструкції № 22 банк приймає від платника платіжні доручення та інші розрахункові документи, грошовий чек на перерахування (видачу) коштів для виплати заробітної плати в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням із Національним банком та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Банк не перевіряє правильність нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску. Відповідальність за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску несе платник. Платник, який перебуває на казначейському обслуговуванні, подає до банку, у якому відкрито рахунок для обліку коштів, що перераховуються Державною казначейською службою України для здійснення цільових виплат готівкою, лише грошовий чек на отримання заробітної плати. Таким чином, саме платник визначає призначення платежу відповідно до чинного законодавства України, а тому суми податкових зобов`язань або податкового боргу з урахуванням норм п. 87.9 ст. 87 ПК України, слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов`язань або податкового боргу, визначених платником податків та коду виду платежу 101. При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, ПК України визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу та серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків. У разі недотримання платником податків порядку черговості погашення податкового боргу та виконання податкових зобов`язань, передбаченого п. 203.2 ст. 203 ПК України, податковий орган не наділений правом чи обов`язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків. Крім того, податковим органом не прийнято до уваги, те що податковий борг АТ «Одеська ТЕЦ» у розмірі 2300253,00 грн. по податковій декларації з податку на додану вартість від 20.03.2017 року № 9044767898 виник під час перебування в ліквідаційній процедурі відповідно до постанови Господарського суду Одеської області від 13.12.2016 року. Так, постановою господарського суду Одеської області від 13.12.2016 по справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 визнано АТ «Одеська ТЕЦ» банкрутом та відкрито відносно АТ «Одеська ТЕЦ» ліквідаційну процедуру. У справі про визнання банкрутом AT «Одеська ТЕЦ» було визнано кредиторську заборгованість зі сплати податків на суму 18\~ 857\~ 770, 37 грн. перед ДПІ в Суворовському районі м. Одеси в третю чергу. Під час ліквідаційної процедури, ліквідатором було здійснено повне погашення визнаних кредиторських вимог ДПІ в Суворовському районі м. Одеси в третю чергу. Під час розгляду справи про визнання банкрутом AT Одеська ТЕЦ в ліквідаційній процедурі, інші грошові вимоги зі сплати податків та зборів перед податковими органами, судом не визнавались. Апеляційний суд зазначає, що вказана обставина стала підставою за якою рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/7821/20 від 19.11.2020 року, яке набрало законної сили 28.04.2021 року (ЄДРСР № 96588307) податковий орган, окрім іншого був зобов`язаний припинити податкові зобов`язання акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» (Код 05471158), що виникли на підставі податкових декларацій, поданих під час ліквідаційної процедури, зокрема і на підставі податкової декларації з ПДВ №9044767898 від 20.03.2017 року на суму 5772712 грн., яка була подана ліквідатором АТ «Одеська ТЕЦ» під час ліквідаційної процедури (з 13.12.2016 р. по 15.01.2019 р.). Заперечень щодо встановлених судом першої інстанції зазначених фактів, апеляційна скарга не містить. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що \~суд дійшов правильного висновку, що у Головного управління ДПС в Одеській області були відсутні підстави для зарахування сплати AT «Одеська ТЕЦ» коштів по поточній податковій декларації в рахунок сплати \~податкових зобов`язань, що виникли під час процедури ліквідації, а тому нарахування штрафних санкцій, відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України є протиправним, внаслідок чого податкове повідомлення-рішення від 02.03.2020 року № 0015825104 є протиправним та підлягає скасуванню. Апеляційний суд зазначає, що матеріалами справи спростовані доводи апеляційної скарги щодо \~порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме \~ч. 4 ст. 9 КАС України щодо не з`ясування всіх належних обставин у справі; ч. 1 ст. 8 КАС України щодо рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, що призвело до порушення вимог ст. 73, 77, 242 КАС України, також не знайшли свого підтвердження. Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу. Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied