Рішення адміністративного суду від 2022-05-05 00:00:00+03

I. Суть спору 1. У вересні 2020 року [PERSON] звернулася з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві (далі - ТУ ДСА в місті Києві) про визнання протиправними дій і бездіяльності щодо виплати їй суддівської винагороди в зменшеному розмірі та невжиття заходів до компенсації недоотриманої суддівської винагороди з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року, стягнення з відповідача на її користь 386797,80 грн в рахунок компенсації суддівської винагороди з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року. 2. На обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що у спірний період ТУ ДСА в місті Києві протиправно виплачувало їй суддівську винагороду в меншому розмірі, ніж передбачено статтею 135 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), що є порушенням вимог статті 130 Конституції України та є підставою для стягнення на її користь недоотриманої суми. ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення 3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2021 року позов задоволено: визнано протиправними дії ТУ ДСА в місті Києві щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді [PERSON] за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування згідно з частиною третьою статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 13.04.2020 №553-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у редакції, яка діяла з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року; стягнуто з ТУ ДСА в місті Києві на користь [PERSON] недоотриману суддівську винагороду судді на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 386797,80 грн за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року. 4. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року змінено рішення суду першої інстанції шляхом викладення абзацу третього його резолютивної частини у такій редакції: «Стягнути на користь [PERSON] недоотриману суддівську винагороду в розмірі 376544,05 грн за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2021 року залишено без змін. 5. Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до статті 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється виключно законом про судоустрій. У зв`язку з цим положення статті 135 Закону №1402-VIII є спеціальними при визначенні розміру суддівської винагороди та мають пріоритет у застосуванні перед положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (зі змінами, внесеними згідно із Законом №553-IX), який має іншу сферу регулювання. З огляду на вкладене суди дійшли висновку про неправомірність виплати позивачці у спірний період суддівської винагороди в обмеженому розмірі на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». 6. Постанову в частині зміни рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції мотивував зменшенням суми недоотриманої [PERSON] суддівської винагороди за спірний період внаслідок проведеного відповідачем у вересні 2020 року перерахунку за період з 28 серпня 2020 року по 31 серпня 2020 року, а також необхідністю встановлення порядку виконання судового рішення з урахуванням положень Закону України від 05.06.2012 №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок №845). III. Провадження в суді касаційної інстанції 7. У касаційній скарзі ТУ ДСА в місті Києві, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову. 8. За доводами відповідача, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд першої інстанції неправильно визначив суб`єктний склад учасників цієї справи та не залучив до участі у ній належного відповідача - Державну судову адміністрацію України (далі - ДСА України) як головного розпорядника бюджетних коштів, що виділяються на фінансування судів. У свою чергу суд апеляційної інстанції не виправив цю помилку, допущену судом першої інстанції, та не врахував висновків Верховного Суду з цього питання, які викладені ним у справах №340/1916/20 і №520/13014/2020. 9. У відзиві на касаційну скаргу [PERSON] просить відмовити в її задоволенні, посилаючись на законність і обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій. Спростовуючи доводи відповідача, позивачка зазначає, що її права ДСА України не порушувала, оскільки обов`язок щодо виплати їй суддівської винагороди покладено на ТУ ДСА в місті Києві. 10. ДСА України у відзиві на касаційну скаргу підтримала вимоги ТУ ДСА в місті Києві, стверджуючи, що з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року ТУ ДСА в місті Києві не мало правових підстав для нарахування та виплати позивачці суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, установлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-IX). IV. Встановлені судами фактичні обставини справи 11. Рішенням Київської міської ради народних депутатів II сесії XXI скликання від 27.11.1990 №12 «Про обрання народних суддів районних народних суддів міста Києва» [PERSON] призначено народним суддею Залізничного районного народного суду міста Києва. 12. Після реєстрації шлюбу 09 грудня 1994 року позивачка змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району міста Києва. 13. Постановою Верховної Ради України від 14.12.2000 №2149-ІІІ «Про обрання суддів» [PERSON] обрано на посаду судді Залізничного районного суду міста Києва безстроково. 14. Указом Президента України від 23.10.2001 року №1004/2001 «Про переведення суддів місцевих судів міста Києва» [PERSON] переведено на роботу на посаду судді новоутвореного Солом`янського районного суду міста Києва. 15. Позивачка займає адміністративну посаду голови Солом`янського районного суду міста Києва та з 04 лютого 2020 року їй встановлена щомісячна доплата за вислугу років в розмірі 80% посадового окладу (більше 35 років). 16. З доданого до позовної заяви розрахункового листа щодо нарахованої та виплаченої позивачці суддівської винагороди за період з квітня по серпень 2020 року вбачається, що обмеження розміру виплаченого їй доходу склало: у квітні 2020 року - 39061,91 грн; у травні 2020 року - 102537,50 грн; у червня 2020 року - 102537,50 грн; у липні - 40123,39 грн; у серпні 2020 року - 102537,50 грн, всього - 386797,80 грн. 17. Водночас з довідки ТУ ДСА в місті Києві від 06.07.2021 №364 про нараховану та виплачену [PERSON] суддівську винагороду за квітень-вересень 2020 року, яка була надана відповідачем суду апеляційної інстанції, вбачається, що у вересні 2020 року внаслідок перерахунку суддівської винагороди за період з 28 серпня 2020 року по 31 серпня 2020 року позивачці було донараховано 10253,75 грн, у зв`язку з чим сума обмеження доходу за період з квітня по серпень 2020 року склала 376544,05 грн. V. Позиція Верховного Суду 18. За приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 19. У касаційній скарзі ТУ ДСА в місті Києві не оскаржує судові рішення в частині визнання за позивачкою права на отримання суддівської винагороди у спірних період у розмірі, встановленому статтею 135 Закону №1402-VIII, фактично погоджуючись із висновком судів у цій частині, який узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 березня 2021 року у справі №340/1916/20. 20. При цьому доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, стосуються неправильного визначення судами попередніх інстанцій особи, яка має відповідати за цим позовом (належного відповідача). 21. Отже, судові рішення підлягають касаційному перегляду виключно у зазначеній частині. 22. Статтею 130 Конституції України встановлено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. 23. Засади фінансування судів закріплені у статті 148 Закону №1402-VIII, якою встановлено таке: фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина перша); функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, крім Верховного Суду і вищого спеціалізованого суду, здійснює Державна судова адміністрація України (частина третя); функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України (частина четверта). 24. Відповідно до статті 149 Закону №1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. 25. Наведеним нормам кореспондують положення статей 151 і 154 Закону №1402-VIII, якими обумовлено, що державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади, є Державна судова адміністрація України. Територіальними органами Державної судової адміністрації України є її територіальні управління, основним завданням яких, у силу пункту 3 Типового положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 15.07.2015 №104, є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів та фінансове забезпечення місцевих загальних судів з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування. 26. У розумінні пунктів 18 і 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України, головними розпорядниками бюджетних коштів є бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень; розпорядником бюджетних коштів є бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я та здійснення витрат бюджету. 27. Таким чином, територіальні органи ДСА України є розпорядниками бюджетних коштів, які в межах бюджетних асигнувань уповноважені здійснювати фінансове забезпечення місцевих загальних судів, у тому числі здійснювати витрати бюджету на виплату суддівської винагороди суддям місцевих загальних судів. 28. Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій, у період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року включно ТУ ДСА в місті Києві нараховувало [PERSON] суддівську винагороду у розмірі, визначеному статтею 135 Закону №1402-VIII, однак на виконання статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» виплачувало її у розмірі, що не перевищував 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року. 29. За змістом пункту 9 частини першої статті 4, статті 5, частини четвертої статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, який, на думку позивача, порушив його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. 30. Розглядаючи цю справу, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що спірні правовідносини щодо виплати суддівської винагороди у належному розмірі виникли між [PERSON] і ТУ ДСА в місті Києві, на яке законом покладено обов`язок виплачувати позивачці суддівську винагороду як судді місцевого загального суду. 31. Відтак, суди правильно встановили, що ТУ ДСА в місті Києві є належним відповідачем за пред`явленим [PERSON] позовом, оскільки саме цей суб`єкт владних повноважень допустив порушення прав позивачки у спірних правовідносинах. 32. Колегія суддів відхиляє доводи ТУ ДСА в місті Києві про необхідність залучення співвідповідачем у справі ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих судів, адже між позивачкою і ДСА України не виникло жодних правовідносин, тоді як відносини між ТУ ДСА в місті Києві і ДСА України щодо надання бюджетних асигнувань, затвердження і виконання кошторису тощо за своєю правовою природою є бюджетними правовідносинами, які виникають між учасниками бюджетного процесу з приводу реалізації їхніх бюджетних повноважень (прав та обов`язків з управління бюджетними коштами), та які безпосередньо не стосуються виплати позивачці суддівської винагороди. 33. Слід також зазначити, що з`ясування складу учасників справи здійснюється адміністративним судом на підставі норм КАС України з урахуванням фактичних обставин кожної конкретної справи, тому висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03 березня 2021 року у справі №340/1916/20 і від 23 червня 2021 року у справі №520/13014/2020, щодо неповного встановлення судами обставин указаних справ у частині визначення належного відповідача не підтверджують допущення відповідних порушень норм процесуального права під час розгляду цієї справи. 34. Що стосується визначення способу захисту порушеного права [PERSON] , то суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про необхідність стягнення на користь позивачки з відповідача - суб`єкта владних повноважень, дії якого визнані протиправними, неоотриманої суми суддівської винагороди, що не суперечить способам захисту, встановленим у статті 5 КАС України. 35. У свою чергу суд апеляційної інстанції, змінивши рішення суду першої інстанції у зазначеній частині шляхом стягнення на користь позивачки неоотриманої суми суддівської винагороди у порядку безспірного списання відповідних коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», фактично встановив порядок примусового виконання судового рішення, обґрунтувавши це необхідністю врахування положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і Порядку №845. 36. Разом із тим, особливості виконання судового рішення про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, не вказують на необхідність встановлення відповідного порядку виконання у самому судовому рішенні за умови, якщо жодний з учасників справи не просив про це суд. 37. Наявність у ДСА України окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду не впливає на порядок виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за яким є територіальне управління ДСА України, оскільки, виходячи з положень частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і пункту 25 Порядку №845,, безспірне списання коштів за окремою бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду здійснюється незалежно від того, чи діє така бюджетна програма у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів. 38. Крім того, змінивши формулювання резолютивної частини судового рішення, суд апеляційної інстанції виключив з неї відповідача - ТУ ДСА в місті Києві, чим унеможливив визначення боржника у виконавчому документі, на підставі якого рішення суду підлягає примусовому виконанню. 39. Наведене, відповідно до положень статті 352 КАС України, є підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції. 40. Поряд із цим, зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції обставини щодо проведеного позивачці перерахунку суддівської винагороди у вересні 2020 року, що позивачкою не оспорюється, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині суми суддівської винагороди, яка підлягає стягненню з відповідача, та визначити її в розмірі 376544,05 грн.

Результат розгляду: partial