Рішення адміністративного суду від 2024-05-01 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, у якому просить суд: - визнати протиправним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 25.08.2023 року № 253450002856 про відмову призначити пенсію за вислугу років [PERSON] на підставі пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII, як робітникові, який був безпосередньо зайнятий на лісозаготівлях; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Чернігівській області зарахувати [PERSON] стаж роботи 01.06.2007 по 25.09.2007 на посаді вздимозбірника (правильна назва професії українською мовою - здіймальник, здимщик- збирач) за трудовим договором з фізичною особою - підприємцем [PERSON] до пільгового стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років на підставі пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, як робітникові, який був безпосередньо зайнятий на лісозаготівлях та призначити [PERSON] пенсію за вислугу років на підставі пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 17.08.2023 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до записів трудової книжки він працював з 01.06.2007 по 25.09.2007 на посаді вздимозбірника (правильна назва професії українською мовою - здіймальник, здимщик-збирач) за трудовим договором з фізичною особою-підприємцем [PERSON] Посада здимчик-збирач лісу міститься в Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583. Вважає, що пенсійний орган протиправно не врахував стаж роботи на посаді здимщика-збирача лісу в період з 01.06.2007 по 25.09.007 до пільгового стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись із судовим рішенням, [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог повністю. Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стаж роботи позивача з 01.06.2007 по 25.09.2007 на посаді здимщика-збирача за трудовим договором з фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2024 року та від 11.03.2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Головним управлінням ПФУ в Чернігівській області, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області відзив на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 17.08.2023 року звернувся до Головного управління ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням Головного управління ПФУ в Закарпатській області від 25.08.2023 року №253450002856 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону №1788-ХІІ у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. Вважаючи рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що окрім посилань на відповідні рішення ЄСПЛ і судової практики Верховного Суду позов не містить жодних посилань на те, у чому полягає протиправність оскаржуваного рішення, не містить зазначення норм діючого законодавства, у порушення яких таке рішення було прийнято та не зазначає у чому полягає дискримінаційність такого рішення. Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 2-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(далі-3акон) визначено, що особам, які на день набрання чинності Закону України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52. 54, 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України " Про пенсійне забезпечення". Пенсія за вислугу років призначається після звільнення з роботи, що дає право на цю пенсію. Пунктом "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII було передбачено окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років з дотриманням певних умов, зокрема робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях, і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання - за списком професій і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, чоловіки після досягнення 55 років за наявності станом на 11.10.2017 страхового стажу 26 років 6 місяців та спеціального стажу 12 років 6 місяців. Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочні лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.92 №583. Статтею 62 Закону №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до трудової книжки [NUMBER] позивач у період з 01.06.2007 по 25.09.2007 працював вздимозбірником (правильна назва професії українською мовою) - здимщиком-збирачем за трудовим договором від 01.06.2007 №110, зареєстрованим у Новгород-Сіверському центрі зайнятості. Вказаний запис в трудовій книжці не містить помилок, неточностей, підтирань чи виправлень. Колегія суддів зазначає, що вказаний період трудового стажу позивача належним чином підтверджений записами трудової книжки, внесеними відповідно до вимог трудового законодавства, тому не потребує підтвердження іншими первинними документами. Посада, яку займав позивач міститься в Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Отже, надані документи підтверджують право позивача на зарахування періоду роботи з 01.06.2007 по 25.09.2007 на посаді здимщика-збирача до пільгового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, та як наслідок, необґрунтованості рішення від 25.08.2023 року №253450002856 про відмову [PERSON] у призначенні пенсії. Щодо посилань Головного управління ПФУ в Чернігівській області, які викладені у відзиві на позовну заяву про те, що Список, затверджений постановою КМУ від 12.10.1992 року №583 не передбачає виконання робіт у фізичної-особи підприємця, колегія суддів зазначає наступне. Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений 12.10.1992, задовго до набрання чинності законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (15.05.2003). Водночас, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] є одержання продукції лісового господарства, що підпадає під визначену списком професій і посад працівників зайнятих на заготівлі лісу. Крім того, в оскаржуваному рішенні від 25.08.2023 року не вказано причини щодо не зарахування до стажу роботи за вислугу років, період роботи позивача з 01.06.2007 по 25.09.2007. У рішенні від 04.06.2019 №2-р/2019 Конституційний Суд України зазначив, що додержання конституційних принципів соціальної держави обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов`язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України (абзац 8 підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011). Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (абзац 2 підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012). Таким чином, за будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011. Конституційний Суд України також зазначив, що держава Україна, як учасниця Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, визнає право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування, і може встановлювати тільки такі обмеження цього права, які визначаються законом, і лише остільки, оскільки це сумісно з природою зазначеного права, і виключно з метою сприяти загальному добробуту в демократичному суспільстві. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем безпідставно не зараховано до пільгового стажу позивача вищевказаний періоди роботи, а тому для повного захисту прав позивача, суд дійшов до висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 25.08.2023 року №253450002856 та наявність підстав для його скасування. Щодо позовної вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління ПФУ в Чернігівській області призначити пенсію за вислугу років на підставі пункту «в» статті 55 закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 17.08.2023 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Так, рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» прийнято не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, а іншим територіальним органом Пенсійного фонду України. Разом з тим, відповідна заява про призначення пенсії подавалася позивачем за місцем реєстрації до відповідного управління Пенсійного фонду України. Колегія суддів зазначає, що постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до п.4.1 р.IV якого заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Відповідно до п.4.2 р.IV наведеного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. В той же час, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що встановлення порядку розгляду заяв про призначення пенсії за принципом екстериторіальності не спростовує положення законодавства, що виплата пенсії здійснюється органом, що призначає пенсію, за місцем проживання особи, що прямо передбачено п.4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якого після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії. З урахуванням наведеного, беручи до уваги встановлені обставини, враховуючи принцип верховенства права, аналізу чинного законодавства, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача та уникаючи надмірного формалізму, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області зарахувати [PERSON] стаж роботи 01.06.2007 по 25.09.2007 на посаді вздимозбірника (правильна назва професії українською мовою - здіймальник, здимщик-збирач) за трудовим договором з фізичною особою - підприємцем [PERSON] до пільгового стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, як робітникові, який був безпосередньо зайнятий на лісозаготівлях та призначити [PERSON] пенсію за вислугу років на підставі пункту «в» статті 55 закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 17.08.2023 року. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. Зі змісту статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення, згідно з яким позов [PERSON] підлягає задоволенню. Оскільки судова колегія скасовує рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі №620/14683/23, одночасно вирішує питання стосовно перерозподілу судових витрат позивача у справі. Отже, оскільки за наслідками апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, то сплачені позивачем судові витрати з оплати судового збору за подання адміністративного позову в сумі 1073,60 грн підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ПФУ в Закарпатській області. Також колегія суддів встановила, що звертаючись до суду апеляційної інстанції, позивач не сплачував судовий збір, посилаючись на відсутність доходів за 2023 рік, про що надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 26.01.2024. За таких обставин суд відносить судові витрати за розгляд апеляційної скарги за рахунок державного бюджету України.

Результат розгляду: granted