Рішення адміністративного суду від 2022-10-27 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] , звернувся \~до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив суд: - визнати дії відповідача щодо відмови позивачу у призначені з 01.10.2021 року пенсії по інвалідності в порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі матеріалів пенсійної справи та довідки про розмір грошового забезпечення Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Полтавській області» № 33/37-4/9491 від 14.05.2021 року, нарахуванні в належному розмірі та виплаті з 01.10.2021 року пенсії по інвалідності за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; - зобов`язати відповідача призначити позивачу з 01.10.2021 року пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі матеріалів пенсійної справи та довідки про розмір грошового забезпечення Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Полтавській області» № 33/37-4/9491 від 14.05.2021 року в розмірі 80% щомісячного грошового забезпечення та виплатити її з урахуванням фактично виплачених сум. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.01.2022 року у справі № 440/14817/21 у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.01.2022 року у справі № 440/14817/21 скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції припустився формалізму зазначаючи про недотримання позивачем порядку звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії, а саме звернення із заявою довільної форми, яка не відповідає Додатку 1 до пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 р. № 3-1, оскільки зі змісту поданої позивачем заяви вбачається, що вона містить усю необхідну інформацію. Скаржником наголошено на тому, що подана ним заява про призначення пенсії відповідачем була прийнята як належна, однак за результатами її розгляду по суті, пенсійним органом прийнято протиправне рішення про відмову у призначенні пенсії, з посиланням на відсутність підстав для призначення пенсії на підставі поданої позивачем довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Полтавській області» № 33/37-4/9491 від 14 травня 2021 року. На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач має статус особи з інвалідністю ІІ групи та ліквідатора аварії на ЧАЕС 1-ї категорії. У 1999 році позивачу призначено пенсію по інвалідності в розмірі 80% щомісячного грошового забезпечення діючого працівника міліції у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У подальшому позивачу призначено пенсію по інвалідності у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У травні 2021 року на ім`я позивача Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Полтавській області» складено довідку про розмір грошового забезпечення № 33/37-4/9491 від 14.05.2021 року. 25.09.2021 року, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії довільної форми, до якої приєднав вищевказану довідку ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Полтавській області» про розмір грошового забезпечення № 33/37-4/9491 від 14.05.2021 року. У зазначеній заяві позивач просив на підставі наявних в його пенсійній справі документів та довідки про розмір грошового забезпечення Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Полтавській області» № 33/37-4/9491 від 14.05.2021 року призначити йому пенсію по інвалідності у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.10.2021 року за № 12013-11046/Б-02/8-1600/21 позивачу повідомлено про те, що його звернення, зокрема від 25.09.2021 року, яке зареєстроване в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області 28.09.2021 року за № 11046/Б-1600-21, про призначення пенсії на підставі довідки від 14.05.2021 року № 33/37-4/9491 виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Полтавській області» розглянуто. У листі зазначено, що згідно ч. 4 статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. З посиланням на те, що п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким було передбачено умови проведення перерахунку пенсій, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2019 у справі № 826/12704/18 було визнано протиправним та скасовано, після чого інших рішень Уряду про умови та порядок проведення перерахунку пенсій не приймалося, відповідачем зазначено про відсутність підстав для призначення пенсії згідно поданої позивачем довідки. Одночасно відповідачем зазначено про те, що пенсія згідно Закону №2262-XII призначається з дня звернення згідно п. 6 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 р. № 3-1. Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду з цим позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час звернення до відповідача з вимогою про призначення пенсії по інвалідності в порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не дотримався вимог пункту 7 Порядку № 3-1 та не надав заяви за формою, встановленою Додатком 1 до пункту 7 Порядку № 3-1, обмежившись поданням заяви довільної форми, до якої приєднав лише довідку Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Полтавській області» № 33/37-4/9491 від 14 травня 2021 року. Суд першої інстанції погодився з доводами відповідача про те, що подані позивачем документи унеможливили розгляд питання про призначення обраної позивачем пенсії в установленому порядку та призвели до відмови в її задоволенні. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку. Пунктом 13 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. При цьому колегія суддів зазначає, що належить розрізняти поняття призначення пенсії та переведення на інший вид пенсії. Так, у правовідносинах в сфері пенсійного забезпечення Верховним Судом сформовано правову позицію, згідно якої, у разі звернення пенсіонера до органів Пенсійного фонду із заявою про обрання пенсії на умовах іншого Закону, таке звернення підлягає розгляду як призначення пенсії за іншим Законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший в межах одного Закону. Відтак, оскільки позивач одержує пенсію по інвалідності, призначену у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ним обрано правильний спосіб звернення до пенсійного органу - із заявою про призначення пенсії (на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»). За правилами ст. 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII) заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затверджено постановою правління Пенсійного Фонду України від 30.01.2007 № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за №135/13402 (далі - Порядок № 3-1). У відповідності до п. 6 Порядку № 3-1, днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення. Пунктом 7 Порядку № 3-1 передбачено, що для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються такі документи: заява про призначення пенсії (додаток 1); грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби; військово-медичні документи про стан здоров`я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію); документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом "б" статті 12 Закону; довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); довідка ВАТ «Ощадбанк» або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, назву та номер відділення ВАТ «Ощадбанк»; копія паспорта. За змістом пункту 12 Порядку №3-1, уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Пунктом 14 Порядку №3-1 визначено, що орган, який призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, \~а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (абзац 1). Заяви осіб про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсії згідно із Законом №2262-ХІІ (додаток 3). Заявнику або посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу органом, що призначає пенсії, видається розписка - повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви (додаток 4) (абзаци 3-4). У пункті 16 Порядку №3-1 закріплено, що при прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії: - перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; - здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів; - перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження. Орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі. В силу приписів пункту 17 Порядку №3-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії. Частиною 2 статті 48 Закону № 2262-XII також закріплено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті. Системний аналіз наведених норм Закону №2262-ХІІ, Порядку №3-1 дає підстави для висновку про те, що у разі подання особою неповного пакету документів для призначення пенсії, відповідне головне управління Пенсійного фонду наділене повноваженнями вимагати дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів заявником. Аналогічна правова позиція була наведена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 243/6213/17. Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачем, як органом, що призначає пенсії, вимагалось дооформлення поданих позивачем документів для призначення пенсії, у тому числі заяви про призначення пенсії, чи подання додаткових документів. Про існування таких обставин не повідомлено і сторонами у справі. При цьому, як вбачається з наданого за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії листа ГУ ПФУ в Полтавській області від 26.10.2021 року № 12013-11046/Б-02/8-1600/21, неналежна форма заяви не була підставою для відмови у призначенні пенсії. Згідно вищевказаного листа, позивачу відмовлено у призначенні пенсії з урахуванням наданої ним довідки про розмір грошового забезпечення № 33/37-4/9491 від 14.05.2021 року, з посиланням на визнання протиправним та скасування п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», із зазначенням про неприйняття після цього інших рішень Уряду про умови та порядок проведення перерахунку пенсій. Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову з посиланням на звернення позивача до пенсійного органу із заявою невстановленого зразка, а також про те, що подані позивачем документи унеможливили розгляд питання про призначення пенсії в установленому порядку, оскільки як вбачається з вищевказаного листа, позивачу було відмовлено у призначенні обраного ним виду пенсії за наслідками розгляду по суті його заяви та доданих до неї документів. Між тим, з огляду на підставу відмови у призначенні позивачу пенсії по інвалідності згідно із Законом № 2262-XII, а саме посилання відповідача на визнання протиправним та скасування п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», із зазначенням про неприйняття після цього інших рішень Уряду про умови та порядок проведення перерахунку пенсій, така відмова відповідача є протиправною, оскільки норми, які регулюють умови/порядок перерахунку пенсії призначеної згідно із Законом № 2262-XII, на призначення такої пенсії не впливають. Будь-яких інших підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії лист відповідача не містить. Статтею 66 Закону № 2262-ХІІ визначено, що рішення про відмову в призначенні пенсії або її перерахунку, зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, порушення строків і заниження розмірів пенсії може бути оскаржено до вищих органів або до суду. При цьому, колегія суддів зауважує, що ані Закон № 2262-ХІІ, а ні Порядок № 3-1 не встановлюють форму такого рішення. Щодо самої відмови ГУ ПФУ в Полтавській області у призначенні пенсії позивачу, колегія суддів вважає, що означене рішення відповідача не відповідає вимогам законності з підстав, що наведені вище. Так, ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом відносин правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає існуючим в суспільстві нормативним приписам, утворює основу принципу правової визначеності і відображена в практиці Європейського суду з прав людини (справи «Salumi», «Racke v Hauptzollamt Mainz» та «Hauptzollamt Landau»), що визнається в Україні джерелом права (ст. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV). Принцип легітимних (законних) очікувань виражає, зокрема, позицію, що органи публічної влади повинні дотримуватися приписів актів права. Такий підхід забезпечує особам, на яких поширюється дія рішень органів публічної влади, можливість завбачливо вибудувати свою поведінку та очікувати настання відповідних наслідків. З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що ГУ ПФУ в Полтавській області відмовою в призначенні позивачу пенсії не забезпечило наявність легітимних (законних) очікувань позивача, оскільки останній мав обґрунтовані та законні сподівання на реалізацію свого майнового права стосовно щомісячного отримання сум пенсії у належному розмірі (згідно обраного виду пенсії), які згідно з практикою Європейського суду з прав людини є об`єктом захисту. Оскільки наведені вище обставини залишені судом першої інстанції поза увагою, і цим обставинам не надана належна правова оцінка, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. При цьому, колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Така правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.11.2019 по справі № 227/3208/16-а. Також, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Водночас колегія суддів також враховує, що згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження. На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Отже, виключною ознакою дискреційних повноважень є право певного органу приймати рішення, вчиняти дії чи утримуватися від них із певною свободою розсуду, за умови, якщо кожне із прийнятих рішень буде законним. З огляду на встановлення факту неправомірної відмови у призначенні позивачу пенсії, у даному випадку у відповідача є лише один можливий правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки/вчинення дій - призначення позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі матеріалів пенсійної справи та довідки про розмір грошового забезпечення виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Полтавській області» № 33/37-4/9491 від 14.05.2021 року. Відтак, зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію не є втручанням у його дискреційні повноваження. Що стосується вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити йому пенсію з 01.10.2021 року в розмірі 80% щомісячного грошового забезпечення та виплатити її з урахуванням фактично виплачених сум, то колегія суддів зазначає, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Відтак, захист порушених прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто передбачає наявність встановленого факту їх порушень, при цьому суд не здійснює превентивного захисту. У даному випадку, питання відсоткового розміру пенсії позивача, дати її призначення та порядку виплати, відповідачем не вирішувалось, тому вищевказані позовні вимоги є передчасними, оскільки права позивача у цій частині ще не порушені. Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно частини 1 ст. \~317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: partial