Рішення адміністративного суду від 2023-03-02 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Богунського районного суду \~м. Житомира з позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12.02.2022 року серії ДП18 №482111 про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 3400 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що спірну постанову позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків поліцейського фактичним обставинам справи, порушенням норм міжнародного права та КАС України. Зазначив, що мав посвідчення водія країни Португалія, що відповідає вимогам міжнародного зразка та давало право керувати транспортним засобом на території України. Рішенням Богунського районного суду \~м. Житомира від 30 грудня 2022 позов задоволено. Скасовано постанову від 12.02.2022 року серії ДП18 №482111 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, що зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 3400 грн. та закрито справу про адміністративне правопорушення. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що після перевірки посвідчення водія, поліцейським було встановлено, що позивач не має права керувати транспортним засобом, оскільки надане посвідчення водія не містило завіреного перекладу, пред`явлене без відповідного національного водійського посвідчення, а тому позивачем було порушено п. 2.1 а ПДР України та скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Встановивши факт вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення, інспектором було прийнято рішення про складення постанови про вчинення адміністративного правопорушення. При винесенні спірної постанови та розгляді справи відповідачем було дотримано всіх вимог закону, позивач, звернувшись до суду з даним адміністративним позовом, намагається уникнути адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. В судове засідання з апеляційного розгляду справи учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд справи здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши докази в матеріалах справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що позовну заяву позивача слід залишити без розгляду. Так, судом першої інстанції було встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 12.02.2022 року поліцейським взводу №2 роти №2 УПП в Житомирській області Шулимою О.О. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №48211, якою [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400, 00 грн. Зі змісту постанови слідує, що 12.02.2022 року в м. Житомирі по вул. Домбровського, 50, водій автомобіля марки «Renault Master», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] не мав права керувати таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП. Крім того, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи доводи відповідача щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до стаття 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно з ч.ч. 1-2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). Варто зауважити, що інститут строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою спонукання учасників адміністративного судочинства до своєчасного вчинення ними процесуальних дій. Регламентування строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Крім цього, строки звернення до суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними. Частиною 1 статті 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними). Згідно ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Також пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Таким чином, наведеними вище правовими нормами передбачено, що суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є не поважними, то суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду. Поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. Отже, пропуск строку враховується судом виключно з поважних причин. При цьому, саме на особу, яка звертається до суду із клопотанням про поновлення пропущеного строку звернення до суду, покладається обов`язок обґрунтувати наявність поважних причин пропуску цього строку та надати суду відповідні докази в підтвердження їх наявності. \~ Як видно із матеріалів справи, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 №482111, була винесена поліцейським роти №2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП сержантом поліції Шулимою О.О. 12.02.2022 на місці вчинення правопорушення. Постанову позивач отримав на місці вчинення адміністративного правопорушення, що підтверджується підписом останнього у постанові. В матеріалах позовної заяви позивачем зазначено, що ним складена позовна заява про скасування постанови 22.02.2022 року та цього ж дня відправлена поштою до Богунського районного суду м. Житомира. Однак жодної інформації щодо поданого до суду позову позивач на протязі тривалого часу не отримував, а у зв`язку з воєнним станом не мав можливості з`ясувати причину відсутності інформації щодо розгляду справи. У червні 2022 року позивач звернувся за професійною правничою допомогою, після чого було з`ясовано, що позовна заява про скасування постанови була взамін Богунського районного суду м. Житомира помилково подана до Управління патрульної поліції в Житомирській області та прийнята останнім 03.03.2022 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду лише 31.08.2022 року. Колегія суддів не приймає до уваги твердження позивача про те, що лише 30.06.2022 ним був укладений договір про надання правової допомоги, та вважає, що це не є поважною причиною пропуску вказаного процесуального строку. Реалізація особою наданого їй права залежить від її власного волевиявлення, водночас, позивач не навів доводів та не надав доказів, які підтверджували наявність обставин, що об`єктивно унеможливлювали б його звернення за правничою допомогою раніше, та, відповідно, своєчасне звернення до суду з цим позовом. Крім того, відповідно до дати, яка міститься на перекладі посвідчення водія, а саме 13.04.2022 встановлено, що позивач в квітні місяці перебував в Україні, що також свідчить про те, що він знав про існування оскаржуваної постанови, однак до суду із позовом у даній справі звернувся лише 31.08.2022. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не наведено обставин, які об`єктивно перешкоджали останньому звернутися до суду з даним позовом в межах строку, передбаченого ч.2 ст.286 КАС України, а тому відсутні підстави для його поновлення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково. Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідними ст. ст. 238,240 цього Кодексу. З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення позову без розгляду. \~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Результат розгляду: partial