Рішення адміністративного суду від 2023-08-17 00:00:00+03

У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП) в якому просив визнати протиправною і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.12.2022 серія EAP №6319502 (далі Постанова). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В доводах апеляційної скарги вказує, що факти викладені в оскаржуваній Постанові не відповідають дійсності. Вину позивача не підтверджено жодними належними, достовірними та допустимими доказами. Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не довів, що він не керував автомобілем 23.12.2022, а вказані обставини спростовані дослідженими судом доказами. Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань. Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 23.12.2022 о 15:49 год в м.Ужгород на вулиці Фединця Олександра 32 керуючи транспортним засобом AUDI A6, реєстраційний номер [NUMBER] (далі ТЗ), що належить [PERSON] , водій (позивач) здійснив рух транспортного засобу, при цьому був позбавлений права керувати ТЗ, чим порушив пункт 2.1 а «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР). На підставі наведеного, поліцейським винесено Постанову, згідно якої [PERSON] був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн (а.с.4). За змістом статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Приписами підпункту «а» пункту 2.4 розділу 2 ПДР визначено, що на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Відтак, вищенаведеними нормами, за власниками транспортних засобів, закріплений обов`язок під час експлуатації такого мати при собі перелічені документи. Частина четверта статті 126 КУпАП передбачає, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Частиною першою статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VIII) закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці. В підтвердження обставин вчинення скаржником порушення за оскаржуваною Постановою представниками відповідача до суду першої інстанції не було надано відеозапис з портативних відео-реєстраторів працівників поліції за період чергування 23.12.2022, оскільки, строк зберігання таких становить 30 діб. Як вказано у рішенні суду та підтверджується матеріалами справи, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 серпня 2022 року \~у справі №308/10186/22 (далі Постанова суду), [PERSON] , [INFO] визнано винним за частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. З довідки від 01.03.2023, наданою начальником відділу адміністративної практики УПП, видно, що за даними ІП НП [PERSON] позбавлений права керування ТЗ строком на 1 рік відповідно до Постанови суду. За постановою Закарпатського апеляційного суду від 22 березня 2023 року у справі №308/10186/22 [PERSON] поновлено строк на апеляційне оскарження судового рішення. Тобто станом на час судового та апеляційного розгляду справи Постанова суду фактично не набрала законної сили. В обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище та зважаючи на те, що під час судового розгляду справи, а також наявними в ній письмовими доказами не підтверджено те, що позивач 23.12.2022 перебував за кермом ТЗ, апеляційний суд вважає, що Постанова є протиправною та необґрунтованою, а рішення суду про безпідставність заявленого позову помилковим, та таким, що прийнято без з`ясування всіх обставин справи. Крім того, станом на час судового розгляду справи Постанова суду, якою позивача було позбавлено права керування ТЗ строком на 1 рік, фактично не набрала законної сили, а тому висновки суду першої інстанції про те, що позивач-апелянт знав про судове рішення, яким його позбавлено права керування ТЗ і яке він оскаржує в апеляційному порядку доводить відсутність у нього права на керування ТЗ, є безпідставними та необґрунтованими в межах цієї справи, так як в матеріалах справи відсутні будь-які належні, достатні та достовірні докази того, що 23.12.2022 [PERSON] керував відповідним ТЗ. Фіксування вчиненого позивачем порушення здійснено лише Постановою, яка не може розглядатися як доказ вчинення особою адміністративного правопорушення. Зазначені висновки викладені у постановах Верховного суду від 15 листопада 2018 у справі № 524/5536/17, 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17. Відтак, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову, з наведених вище підстав. Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування всіх обставин справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню. Щодо судових витрат, то слід вказати, що при подані позову скаржником сплачено 1073,60 грн, за подання апеляційної скарги позивач сплатив 1500 грн. Водночас, згідно вимог Закону України «Про судовий збір» (далі Закон №3674-VI) розмір судового збору за подання позову у справах даної категорії при поданні позову повинен становити 536,80 грн, за подання апеляційної скарги 805,20 грн. Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань ДПП, в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1342 грн, решта сума в розмірі 1231,60 грн підлягає поверненню позивачу у порядку визначеному статтею 7 Закону №3674-VI, за його клопотанням, (до суду першої та апеляційної інстанцій відповідно) як надміру сплачений судовий збір.

Результат розгляду: granted