Рішення адміністративного суду від 2023-01-09 00:00:00+02

У липні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [NUMBER] прикордонного загону [INFO] (військова частина [NUMBER] ) (далі Прикордонний загін; ЗРУ; ДПСУ відповідно) в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Прикордонного загону щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату позивачу в день виключення зі списків частини (08.02.2022) грошової компенсації за не отримане речове майно; визнати протиправним та скасувати наказ «Про особовий склад» від 08.02.2022 №57-ос (далі Наказ №57-ос); стягнути із відповідача на користь [PERSON] суму належну до виплати у розмірі 67244,58 грн грошової компенсації за не отримане речове майно. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Прикордонного загону щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату [PERSON] в день виключення зі списків особового складу загону 08.02.2022 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно. Визнано протиправним та скасовано Наказ №57-ос в частині виключення [PERSON] зі списків особового складу загону. Стягнуто із Прикордонного загону на користь [PERSON] недоплачену суму грошової компенсації вартості за не отримане речове майно в розмірі 1008,67 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції застосовано норми «Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 № 475 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 29.06.2017 за № 797/30665; (далі Інструкція №475) та «Положенням про проходження військової служби у Збройних Силах України» затвердженого указом Президента України від 10.10.2008 № 1153/2008 (далі Положення №1153), які не підлягають застосуванню до спірних відносин. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що виплата позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно була здійснена відповідачем добровільно 25.04.2022, під час дії воєнного стану. Також не враховано, що відповідач не відмовляв у виплаті грошової компенсації, а здійснив виплату після надходження коштів. Вказує, що компенсація за неотримане речове майно не є грошовим забезпеченням і за своєю природою не може вважатися оподаткованим доходом такої особи. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами. Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Частково задовольняючи позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність належного бюджетного фінансування не може бути підставою для відмови у виплаті позивачу передбаченої законодавчими нормами грошової компенсації вартості неотриманого речового майна. Також вказав, що позивач не міг бути виключений зі списків особового складу військової частини заднім числом, оскільки таке виключення відповідно до абзацу 3 пункту 242 Положення №1153 здійснюється тільки після проведення з військовослужбовцем усіх необхідних розрахунків. Зазначив, що грошова компенсація за неотримане речове майно, що підлягало видачі під час проходження військової служби, не є грошовим забезпеченням військовослужбовця (чи його складовою) і, за своєю правовою природою, не може вважатися оподатковуваним місячним/річним доходом такої особи. Такі висновки суду першої інстанції частково відповідають встановленим обставинам справи, однак вказане рішення суду не може бути залишене без змін, з таких міркувань. В іншій частині щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення. Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 18.11.2021 позивач звернувся до начальника Прикордонного загону з рапортом про нарахування та виплату грошової компенсації вартості за неотримане під час проходження служби речового майна. В подальшому, наказом начальника ЗРУ від 24.12.2021 № 570-ОС (далі Наках №570-ОС) позивача було звільнено з військової служби у запас. 07.02.2022 позивачем було подано рапорт до Прикордонного загону, відповідно до якого зазначив, що справи та посаду здав, а також просив реалізувати всі раніше подані рапорти від 19.11.2021 вх. №15973-р, №15974-р. Одночасно позивачем було вказано, що щодо виключення його зі списків особового складу частини без проведення повного розрахунку він заперечує. Наказом № 57-ос позивача було знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків прикордонного загону з 08.02.2022. Разом з тим, на день виключення зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення 08.02.2022, з позивачем не було проведено повного розрахунку, зокрема не виплачено компенсацію вартості за неотримане під час проходження служби речового майна. 22.02.2022 позивачем було отримано довідку-розрахунок від 08.02.2022 № 11/22 на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна. При цьому, в ході судового розгляду даної справи встановлено, що 26.04.2022 відповідачем здійснено виплату позивачу компенсації за невидане речове майно у розмірі 66235,91 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 25.04.2022 №397. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі здійснюється Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII). Згідно частини першої статті 9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 10 «Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України \~31.10.2016 № 1132 (зареєстровано в МЮУ 28.11.2016 за № 1536/29666; (далі Інструкція №1132) речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність. За неотримане згідно із встановленими нормами речового забезпечення речове майно їм виплачується грошова компенсація у порядку, визначеному чинним законодавством України. Нарахування грошової компенсації військовослужбовцям під час їхнього звільнення з військової служби в запас, відставку або загибелі (смерті), за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно здійснюється пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. За бажанням військовослужбовця йому видаються предмети форменого одягу на суму грошової компенсації. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII). Згідно з частиною другою статті 2 Закону порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються, як цим Законом, так і відповідними положеннями про проходження військової служби та іншими нормативно-правовими актами. Частиною третьою статті 24 Закону 2232-XII визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Проходження військової служби в Державній прикордонній служб України регулює «Положення про проходження громадянами Україні військової служби в Державній прикордонній службі України», затверджене Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі Положення №1115). Так, Положення про проходження громадянами України військової служби і Державній прикордонній службі України визначено порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням в органах Держприкордонслужби кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби. Відповідно до пункту 2 Положення №1115 громадяни проходять військову службу в Держприкордонслужбі (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. Громадяни які проходять військову службу в Держприкордонслужбі, є військовослужбовцями Держприкордонслужби (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується службовим або спеціальним посвідченням. За змістом пункту 27 Положення №1115 днем припинення (розірвання) контракту є: 1) день закінчення строку контракту; 2) день, зазначений у наказі начальника органу Держприкордонслужби про виключення військовослужбовця зі списків особового складу цього органу в разі дострокового припинення (розірвання) контракту; 3) день набрання чинності контрактом про навчання в разі вступу особи рядового складу, сержантського і старшинського складу до вищого військового навчального закладу; 4 ) день, що настає після дня смерті (загибелі) військовослужбовця; 5) день набрання чинності новим контрактом - у разі зміни військовослужбовцем одного виду військової служби на інший; 6) день, зазначений у наказі ректора вищого військового навчального закладу про виключення курсанта зі списків особового складу; 7) дата смерті, зазначена у свідоцтві про смерть військовослужбовця, у разі встановлення в судовому порядку факту смерті військовослужбовця в певний час або оголошення його померлим; 8) день набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця в установленому законом порядку безвісно відсутнім. Визнання військовослужбовця безвісно відсутнім або оголошення померлим чи встановлення факту смерті військовослужбовця здійснюється в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, за заявою начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходив службу або у розпорядженні якого він перебував, якщо з такою заявою до суду не звернулися інші особи. Контракт не припиняється (не розривається), а військовослужбовець не виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби у разі: перебування на лікуванні; захоплення в полон або заручником, а також інтернування в нейтральну державу; безвісної відсутності - до визнання його в установленому законом порядку безвісно відсутнім або оголошення померлим; настання інших випадків, визначених законодавством. Згідно пункту 292 Положення №1115 наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу. Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за обраним місцем проживання. Відповідно до пункту 293 Положення №1115 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням, У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівниптвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець. Згідно пункту 294 Положення №1115 не допускається виключення військовослужбовця зі списків особового складу органу Держприкордонслужби через звільнення в період його тимчасової непрацездатності та в період перебування військовослужбовця у відпустці. Враховуючи вказані правові норми, слід дійти висновку, що військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, в тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно з довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі. При цьому, право позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно у вказаному у розмірі 67244,58 грн не оспорюється відповідачем. Невиплату у встановлені строки грошової компенсації відповідач обґрунтовував виключно відсутністю бюджетних асигнувань на вказані цілі та зобов`язувався виплатити таку при наявності коштів на рахунках за призначенням. Суд першої інстанції вірно вказав, що наведена аргументація правомірності дій суб`єкта владних повноважень не можу бути взята судом до уваги, з огляду на те, що відсутність належного бюджетного фінансування не може бути підставою для відмови у виплаті позивачу передбаченої законодавчими нормами грошової компенсації вартості неотриманого речового майна. Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі №21-399во10, 7 грудня 2012 року у справі №21-977во10, 3 грудня 2010 року у справі №21- 44а10). Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, 17.03.2004 №7-рп/2004, 01.12.2004 №20-рп/2004, 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату [PERSON] , в день виключення зі списків частини (08.02.2022) грошової компенсації вартості за не отримане речове майно. Разом з тим, військовослужбовець за контрактом вважається звільненим з військової служби, після виключення його зі списків особового складу частини. Тобто звільнення позивача відбулось 24.12.2021, згідно Наказу № 570-ос. Наказом № 57-ос 08.02.2022 позивача було знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків прикордонного загону з 08.02.2022. Водночас, апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги в частині неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права при задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування Наказу №57-ос. При вирішення спірної позовної вимоги, суд першої інстанції застосував Положення №1153, разом з тим, пунктом 3 Указу Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 чітко вказано, що дія такого Положення поширюється на військовослужбовців Національної гвардії України та Державної спеціальної служби транспорту. Натомість, проходження військової служби в ДПСУ регулює виключно Положення №1115 (чинне на час виникнення спірних відносин) в якому відсутня заборона здійснювати виключення військовослужбовця Держприкордонслужби зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення до проведення з ним усіх необхідних розрахунків без його згоди. Як уже вказано вище, 07.02.2022 позивачем було подано рапорт до Прикордонного загону, відповідно до якого [PERSON] вказав, що справи та посаду здав, а також просив реалізувати всі раніше подані рапорти від 19.11.2021 вх.№№15973-р, 15974-р. Пунктом 293 Положення №1115 визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням. Відтак, у начальника Прикордонного загону наявне право виключати позивача зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення після здачі в установлені строки посади. Позивач, при виключенні зі списків загону - не перебував у відпустці, на лікуванні, не був захоплений в полон або заручником, а також інтернування в нейтральну державу, не був визнаний безвісно відсутнім (пункти 27 та 294 Положення №1115). Таким чином, судом першої інстанції помилково застосовано приписи абзаців 1, 3 пункту 242 Положення №1153, де зазначено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини; та Інструкцію №475, яка визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори, резервістів, військовослужбовців, призваних під час мобілізації, на особливий період (далі - військовослужбовці) та працівників. За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування Наказу №57-ос в частині виключення [PERSON] зі списків особового складу загону, так як в спірних правовідносинах видання такого наказу пов`язане із виявленим бажанням самого військовослужбовця закінчити службу і не залежить від обставин виплати повного розрахунку грошового забезпечення при звільненні. Крім того, 08.02.2022 [PERSON] було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, премію, грошову допомогу на оздоровлення. Як уже вказано вище, апеляційний суд погоджується з тим, що не здійснення виплати повного розрахунку при звільненні є протиправною, однак у Положенні №1115 відсутня заборона щодо виключення військовослужбовця Держприкордонслужби зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення до проведення з ним усіх необхідних розрахунків без його згоди. Оцінюючи правомірність дій відповідача щодо відрахування військового збору з суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що підлягала виплаті [PERSON] , суд виходить з наступного. З матеріалів справи видно, що відповідачем згідно платіжного доручення від 25.04.2022 № 397 здійснено виплату [PERSON] компенсації вартості за невидане речове майно в розмірі 66235,91 грн, оскільки було відраховано 1,5% військового збору (1008,67 грн) з суми вказаної у довідці від 08.02.2022 № 11/22. Пунктом 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України (далі ПК) визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у пунктах 3 і 4 пункту 170.13-1 статті 170 цього Кодексу. За приписами пункту 163.1 статті 163 ПК об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Згідно з підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу), зокрема, у вигляді: г) суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом. Відповідно до пункту 168.5 статті 168 ПК суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. З аналізу наведених норм матеріального права та встановлених обставин справи слідує, що позивач під час проходження військової служби, обтяжений власними витратами на придбання речового майна, а тому мав правомірні очікування на отримання його грошової компенсації, оскільки і приписами Закону №2011-XII і Інструкції №1132, гарантоване як право на отримання вказаного речового майна, так і право на одержання його грошової компенсації у протилежному випадку. Тому суд вважає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Разом з тим, суд звертає увагу, що грошова компенсація за неотримане речове майно, що підлягало видачі під час проходження військової служби, не є грошовим забезпеченням військовослужбовця (чи його складовою) і, за своєю правовою природою, не може вважатися оподатковуваним місячним/річним доходом такої особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №802/1677/16-а та 22 квітня 2020 року у справі № 820/611/17. Тому, утримавши з належних позивачу до виплати сум грошової компенсації за неотримане речове майно військовий збір, відповідач фактично позбавив [PERSON] частини цієї грошової компенсації, що не узгоджується з підходом законодавця до оподаткування доходів військовослужбовців, врегульованим в пунктом 168.5 статті 168 ПК. Подібна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 813/4138/17. Відтак, в цій частині позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із Прикордонного загону на користь [PERSON] недоплачену суму грошової компенсації вартості за не отримане речове майно в розмірі 1008,67 грн. Доводи, наведені в апеляційній скарзі щодо цієї частини позовних вимог не спростовують правильності застосування судом норм матеріального права до встановлених ним на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів та обставин справи. Відповідно частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення) а частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування Наказу №57-ос, що призвело до безпідставного задоволення позову в цій частині, в решті рішення суду слід залишити без змін.

Результат розгляду: partial