Рішення адміністративного суду від 2022-09-20 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач, звернувся до суду з позовом до заступника керівника Одеської обласної прокуратури Шарніна Юрія Анатолійовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Одеської обласної прокуратури, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, мотивуючи його тим, що 08.02.2022 року він звернувся до Одеської обласної прокуратури із запитом на інформацію, у якому просив надати копії документів. Листом від 17.02.2022 №09/1/1-1144вих22 заступник керівника Одеської обласної прокуратури Юрій Шарнін повідомив, що порядок вирішення вказаних звернень врегульовано Законом України\~ Про звернення громадян, який на відміну від інших нормативних актів, зокрема, Закону України\~ «Про доступ до публічної інформації», не передбачає надання заявнику копій звернень та матеріалів їх розгляду. Позивач вважає протиправною бездіяльність заступника керівника Одеської обласної прокуратури Шарніна Юрія Анатолійовича по неприйняттю рішення про надання копій документів. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року у задоволені позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, з`ясовуючи підстави бездіяльності відповідача [PERSON] як виконання/невиконання свого обов`язку щодо надання відповіді на інформаційний запит позивача, про що у позовній заяві не йдеться. До того ж, надання інформації на запит та надання відповіді на звернення це різні речі. Одеською обласною прокуратурою було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, відповідач вказує, що У інформаційному запиті [PERSON] було відсутнє прохання щодо надання саме публічної інформації та порушувалися питання, які стосуються кримінального провадження та регулюються чинним кримінальним процесуальним законодавством України, через що йому обґрунтовано надано відповідне роз`яснення. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне: Судом першої інстанції встановлено, що 08.02.2022 року [PERSON] , звернувся до Одеської обласної прокуратури із запитом на інформацію, в якому просив: надати на адресу електронної пошти та на домашню адресу рекомендованим поштовим відправленням копії документів, які були підставою ухвалення заступником керівника Одеської обласної прокуратури Вербицьким Д.А. постанов про заміну групи прокурорів від 05 листопада 2021 року та 08 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 42017161160000059 від 06.10.2017 року (а.с.6). 17.02.2022 року Одеською обласною прокуратурою надано відповідь на запит [PERSON] , в якій зокрема повідомлено, що в зв`язку з територіальною віддаленістю Чорноморської окружної прокуратури від м. Одеси, необхідністю забезпечення якісного підтримання публічного обвинувачення та забезпечення участі в судових засіданнях, недопущення судової тяганини, заступником керівника Одеської обласної прокуратури на підставі ч. 3 ст. 37 КПК України 08.11.2021 року винесено постанову про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні № 42017161160000059, до складу якої включено прокурорів Чорноморської окружної прокуратури та Малиновської окружної прокуратури м. Одеси. Підстав для скасування прийнятого рішення не вбачається. Одночасно роз`яснено, що згідно з вимогами ст. 42 КПК України [PERSON] , обвинувачений має право заявляти відводи, мати захисника або взяти захист своїх інтересів на себе, заявляти клопотання, збирати і подавати докази, брати участь під час судового розгляду у допиті свідків обвинувачення, вимагати, виклик і допит свідків захисту, брати участь у судових дебатах, ознайомлюватися з журналом судового засідання та технічним записом судового процесу і подавати свої зауваження. Стосовно надання документів, які були підставою винесення постанови про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні, повідомлено, що порядок вирішення вказаних звернень врегульовано Законом України, «Про звернення громадян», який на відміну від інших нормативних актів, зокрема, Закону України «Про доступ до публічної інформації» тощо, не передбачає надання заявнику копій звернень та матеріалів їх розгляду (а.с.7-8). Не погоджуючись з діями відповідача щодо надання відповіді на запит позивач звернувся до суду з даним позовом. Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що відповідачем розглянуто запит позивача на інформацію як звернення в розумінні Закону України «Про звернення громадян» та надано розгорнуту відповідь. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду не погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до\~ ст. 40 Конституції України\~ усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Закон України «Про доступ до публічної інформації»\~ визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Метою цього\~ Закону\~ є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (ч.1 ст.2 Закону). Будь-яка інформація, за унормуванням частини 2 статті 20 Закону України «Про інформацію», є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. Відповідно до ч.4\~ ст.13 Закону\~ усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом. Згідно з ч.1, 2\~ ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Згідно ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Відповідно з ч.1\~ ст.22 Закону\~ розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої\~ статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені\~ статтею 21 цього Закону\~ фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою\~ статті 19 цього Закону. 08.02.2022 року [PERSON] , звернувся до Одеської обласної прокуратури із запитом на інформацію, в якому просив: надати на адресу електронної пошти та на домашню адресу рекомендованим поштовим відправленням копії документів, які були підставою ухвалення заступником керівника Одеської обласної прокуратури Вербицьким Д.А. постанов про заміну групи прокурорів від 05 листопада 2021 року та 08 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 42017161160000059 від 06.10.2017 року (а.с.6). 17.02.2022 року Одеською обласною прокуратурою надано відповідь на запит [PERSON] , в якій зокрема повідомлено, що в зв`язку з територіальною віддаленістю Чорноморської окружної прокуратури від м. Одеси, необхідністю забезпечення якісного підтримання публічного обвинувачення та забезпечення участі в судових засіданнях, недопущення судової тяганини, заступником керівника Одеської обласної прокуратури на підставі ч. 3 ст. 37 КПК України 08.11.2021 року винесено постанову про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні № 42017161160000059, до складу якої включено прокурорів Чорноморської окружної прокуратури та Малиновської окружної прокуратури м. Одеси. Підстав для скасування прийнятого рішення не вбачається. Одночасно роз`яснено, що згідно з вимогами ст. 42 КПК України [PERSON] , обвинувачений має право заявляти відводи, мати захисника або взяти захист своїх інтересів на себе, заявляти клопотання, збирати і подавати докази, брати участь під час судового розгляду у допиті свідків обвинувачення, вимагати, виклик і допит свідків захисту, брати участь у судових дебатах, ознайомлюватися з журналом судового засідання та технічним записом судового процесу і подавати свої зауваження. Стосовно надання документів, які були підставою винесення постанови про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні, повідомлено, що порядок вирішення вказаних звернень врегульовано Законом України, «Про звернення громадян», який на відміну від інших нормативних актів, зокрема, Закону України «Про доступ до публічної інформації» тощо, не передбачає надання заявнику копій звернень та матеріалів їх розгляду (а.с.7-8). Під час розгляду справи, у суді апеляційної інстанції, судом було встановлено, що адвокат Єрмолатін В.І. у кримінальному провадженні № 42017161160000059 звертався, щоб отримати документи які були підставою ухвалення заступником керівника Одеської обласної прокуратури Вербицьким Д.А. постанов про заміну групи прокурорів від 05 листопада 2021 року та 08 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 42017161160000059, що підтверджується журналами судових засідань Малиновського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 року, від 30.11.2021 року, від 22.12.2021 року, від 27.01.2022 року, від 17.02.2022 року, від 12.07.2022 року. Разом з тим, вказане питання судом розглянуто не було та будь-яких процесуальних документів судом не приймалося, що стало підставою для звернення [PERSON] до Одеської обласної прокуратури із запитом на інформацію в порядку Закон України «Про доступ до публічної інформації», а в подальшому з вказаною позовною заявою в рамках КАС України.\~ \~\~\~\~\~\~ Враховуючи вище викладене, колегія суддів зазначає, що відповідь Одеської обласної прокуратури, як розпорядника інформації, про те, що порядок вирішення вказаних звернень врегульовано Законом України, «Про звернення громадян», який на відміну від інших нормативних актів, зокрема, Закону України «Про доступ до публічної інформації», не передбачає надання заявнику копій звернень та матеріалів їх розгляду, вважається неправомірною відмовою в наданні інформації, що вже саме по собі свідчить про протиправність такої відповіді. У своєму відзиві на апеляційну скаргу апелянт зазначає, що 17.02.2022 року Одеською обласною прокуратурою було надано відповідь на запит [PERSON] , а тому вказує, що доводи апеляційної скарги щодо бездіяльності відповідача є необґрунтованими. Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності дій відповідача при розгляді заяви позивача про надання інформації від 08.02.2022 року. Водночас, як вже зазначалось раніше, відповідь на запит позивача є такою, що надана не відповідно до норм законодавства. Таким чином, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність заступника керівника Одеської обласної прокуратури Шарніна Юрія Анатолійовича по неприйняттю рішення про надання [PERSON] копій документів, які були підставою ухвалення заступником керівника Одеської обласної прокуратури Вербицьким Д.А., постанов про заміну групи прокурорів від 05 листопада 2021 року та 08 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 42017161160000059 від 06.10.2017 року належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню. Водночас, колегія суддів вважає, що з огляду на встановлені обставини неправомірної бездіяльності в наданні позивачу спірної інформації, фактичного не розгляду заяви позивача відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», та з метою повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача, слід зобов`язати заступника керівника Одеської обласної прокуратури Шарніна Юрія Анатолійовича повторно розглянути заяву [PERSON] від 08.02.2022 року з урахуванням висновків суду викладених в рішенні. \~\~\~ Щодо витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції у \~розмірі 4075 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Згідно із п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Згідно із ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із частинами 4 та 5 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19. В матеріалах справи наявний складений Договір про надання правничої (правової) допомоги від 20 червня 2021 року № 14, Додаткова угода від 06.06.2022 року, акт про надання правничої допомоги в апеляційній інстанції від 30.06.2022 року. Досліджуючи вищезазначені документи, колегією суддів встановлено, що дані докази не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів, з огляду на наступне. Відповідно до п. 1.1 Договору про надання правничої (правової) допомоги від 20 червня 2021 року № 14, адвокат зобов`язується: надавати Клієнту консультації з питань кримінального, цивільного, господарського, та податкового права, надавати Клієнту правову допомогу щодо захисту прав та інтересів в усіх судах (незалежно від спеціалізації), стороною у яких є Державне бюро розслідувань, його управління та працівники; представляти у них інтереси Клієнта та здійснювати його захист з усіх питань, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором. Згідно п. 4.2 вказаного Договору, оплата гонорару у всіх випадках надання правничої (правової) допомоги здійснюється на протязі 3-х днів з моменту фактичного отримання грошових коштів Клієнтом від ДБР та його територіальних підрозділів, відповідно розміру витрат, визначеного судовим рішенням (додатковим судовим рішенням), які Клієнт має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ДБР не є стороною по даній справі. Поряд з викладеним, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що аналіз змісту наданого позивачем акту про надання правничої допомоги свідчить, що останній не містить зазначення кількості часу, витраченого адвокатом та детального опису робіт. Викладене у свою чергу унеможливлює визначити обґрунтованість понесення позивачем витрат. До того ж, до позивачем не було надано доказів про сплату наданих послуг. Згідно з ч.ч.1-2 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. З огляду на зміст документів, що були надані представником позивача адвокатом Єрмолатіним В.І., до суду апеляційної інстанції, які б підтверджували отримання правничих послуг, колегія суддів дійшла висновків про відмову в задоволені зави про відшкодування витрат на правничу допомогу по справі № 420/4559/22. Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Результат розгляду: partial