Рішення адміністративного суду від 2022-04-05 00:00:00+03

В грудні 2021 року до Хмельницького окружного адміністративного суду надійшла заява Міністерства оборони України, в якому заявник просив: - вирішити питання про поворот виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2018 року у справі №822/1397/18; - стягнути з [PERSON] кошти в сумі 239811,00 грн., що отримані ним на підставі скасованого Верховним Судом рішення у справі №822/1397/18. В обґрунтування вимог заяви зазначив, що на виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2018 року у справі №822/1397/18, комісією Міноборони з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення (оформлене протоколом від 28.12.2018 №138) про скасування пункту 183 протоколу від 17.11.2017 №118 та призначення позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (21.06.2017) в сумі 252000,00 грн. та здійснення виплат з урахуванням виплаченої допомоги (12789,00 грн.) в сумі 239811,00 грн. Відповідно до наказу військового комісара [INFO] від 15 січня 2019 року №13 та згідно з платіжним дорученням від 15 січня 2019 року №24 кошти в сумі 239811,00 грн. перераховані позивачу. 10 грудня 2021 року Верховний Суд скасував постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2018 року та залишив в силі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року. Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року у задоволенні заяви Міністерства оборони України про поворот виконання рішення суду відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про поворот виконання судових рішень у даній справі з підстав, викладених у скарзі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві не може бути ототожнена з наведеним у статті 381 КАС України відшкодуванням шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи. Крім того, на переконання апелянта, така одноразова грошова допомога не входить до структури грошового забезпечення військовослужбовців. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав. Згідно матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Міністерства оборони України відмовлено. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2018 року апеляційну скаргу апеляційну скаргу [PERSON] задоволено повністю. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року скасовано. Винесено нову постанову, якою позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні та виплаті [PERSON] одноразової грошової допомоги відповідно до ЗУ "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови КМ України від 25.12.2013 №975, наказу Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530. Визнано протиправним та скасовано п.183 протоколу від 17.11.2017 №118 комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ІІІ групи інвалідності, передбаченому ЗУ "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови КМ України від 25.12.2013 №975. Відповідно до платіжного доручення від 15 січня 2019 року №24 Відповідно до наказу військового комісара [INFO] від 15 січня 2019 року №13 виплачено [PERSON] одноразову грошову допомогу в сумі 239811,00 грн. Постановою Верховного Суду від 10 грудня 2020 року касаційну скаргу Міністерства оборони України задоволено. Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2018 року скасовано. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2018 року залишено в силі. Приймаючи оскаржувану увалу, суд першої інстанції суд дійшов висновку, що на спірні правовідносини з приводу виплати позивачу одноразової грошової допомоги поширюються приписи статті 381 КАС України, відповідно до якої, не допускається поворот виконання судових рішень у вище зазначеній категорії справ за винятком випадків повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей або поданням підроблених документах. Натомість, Міністерство оборони України, звертаючись із заявою про поворот виконання рішення суду не надало доказів на підтвердження того, що висновки суду першої та апеляційної інстанції по справі обґрунтовані на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах. Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до статті 380 КАС України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. Якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене згідно із частинами першою - третьою наведеної вище статті КАС України, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи за результатами перегляду рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ визначено статтею 381 КАС України, відповідно до якої встановлено, що поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами. Тобто, зазначена норма передбачає обмеження на поворот виконання судового рішення в окремих категоріях справ про відшкодування шкоди: заподіяної суб`єктом владних повноважень, заподіяної каліцтвом, заподіяної іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи. Також обмеження на поворот виконання судових рішень встановлені у справах: - про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів; - рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби. Таким чином, у зазначених випадках поворот виконання допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.09.2020 року у справі №818/678/17. Окрім того, Верховний Суд у згаданій постанові звернув увагу на те, що процесуальним законодавством визначено необхідність встановлення обов`язкових умов, за яких можливо допустити поворот виконання постанови про відшкодування шкоди, а саме: повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей або подання ним підроблених документів. При цьому, задоволення заяви про поворот виконання судового рішення у справі про відшкодування шкоди допускається, якщо постанова суду, яка скасована, була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах. З матеріалів даної справи вбачається, що предметом її розгляду є зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням позивачу групи інвалідності. Тобто поворот виконання рішення, про який просить відповідач у вказаній справі стосується виключно відшкодування шкоди позивачу, як інваліду 2 групи, що виникла внаслідок травми, що пов`язана із захистом Батьківщини а тому має здійснюватися з урахуванням особливостей встановлених положенням статті 381 КАС України. Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі; це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Статтею 16 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - військовослужбовцю виплачується гарантована державою виплата (одноразова грошова допомога), що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Таким чином, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є видом гарантованого державою забезпечення (грошового утримання) у відносинах публічної (військової) служби. Така одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин. Зважаючи на вказану правову норму, колегія суддів вважає, що на спірні правовідносини розповсюджується положення ст. 381 КАС України. При цьому, вимога встановлення судом факту повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей або подання підроблених документів є імперативною. В той же час, постанова суду касаційної інстанції не містить мотивів скасування рішень попередніх інстанцій у вигляді встановлення неналежності, недопустимості, недостовірності чи недостатності доказів, поданих позивачем. Отже, виходячи з вимог ст. 381 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування повороту виконання рішення у даній справі щодо повернення виплаченої позивачу за рішенням суду, що було скасовано Верховним Судом, одноразової грошової допомоги. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні заяви про поворот виконання рішення, всебічно перевірив доводи відповідача та прийняв законне рішення у відповідності з нормами процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Апелянт вказує, що у Порядку №260 поміж іншого зазначено, що до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать зокрема винагороди та допомоги, і серед таких допомог, згідно п.2 ст. 9 Закону №2011-ХІІ та Порядку №260, який є спеціальним нормативно-правовим актом щодо порядку виплати грошового забезпечення, передбачено виплату: - одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби; - грошової допомоги для оздоровлення; - матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. При цьому, апелянт звернув увагу, що цей перелік є вичерпним та не містить окремо виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності. Водночас, колегія суддів вважає помилковою позицію апелянта з наступних підстав. Відповідно до п. 4 розділу І Наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає окрім зазначених в даній нормі також інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України. Окрім того, згідно п.16 Наказу № 260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України. Таким чином, оскільки виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності передбачена ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", колегія суддів вважає помилковою позицію відповідача що перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення є вичерпним та обмежується виключно виплатою одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Колегія суддів переконана, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності відноситься до виплат грошового утримання у відносинах публічної служби, що узгоджується в положення ст. 381 КАС України. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на спірні правовідносини з приводу виплати позивачу одноразової грошової допомоги поширюються приписи статті 381 КАС України, яка не допускає поворот виконання судових рішень у вище зазначеній категорії справ за винятком випадків повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей або поданням підроблених документах. При цьому, лише обставина скасування судового рішення в касаційному порядку не є достатньою. Враховуючи, що Міністерство оборони України, звертаючись із заявою про поворот виконання рішення суду не надало доказів на підтвердження того, що висновки суду першої та апеляційної інстанції по справі обґрунтовані на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви Міністерства оборони України про поворот виконання судового рішення у справі шляхом стягнення з позивача на користь Міністерства оборони України коштів. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Результат розгляду: denied