Рішення адміністративного суду від 2022-05-10 00:00:00+03

В провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» (далі позивач, ТзОВ Львівська вугільна компанія») до Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач, ГУ ДПС У Львівській області) про скасування податкового повідомлення-рішення. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року клопотання відповідача про закриття провадження у справі, задоволено. Закрито провадження у справі №813/228/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення. У задоволенні клопотання позивача про передачу справи до господарського суду, відмовлено. Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що не погоджується із вказаною ухвалою та вважає що така винесена з порушенням норм процесуального права не невірним застосуванням висновків Верховного Суду. Апелянт вважає, що Львівський окружний адміністративний суд, закриваючи провадженим у справі №813/228/17, невірно застосував норми процесуального права та невірно застосував висновки Верховного Суду, у відповідності до яких справа №813/228/17 не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства і повинна бути передана без закриття до Господарського суду Львівської області для розгляду в \~межах справи №914/2441/15 про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія». З урахуванням наведеного просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі та направити справу за встановленою законом підсудністю до Господарського суду Львівської області. Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Від позивача надійшла заява про перенесення судового засідання у зв`язку із введенням воєнного стану. Проте колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності представника позивача з огляду на наступне. Явка представника позивача в судове засідання обов`язковою судом не визнавалась та позивач не був позбавлений можливості заявити клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції. Також колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до п. 2 ч. 5 цієї ж статті КАС України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Апеляційний суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юріон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії», заявник зобов`язаний демонструвати готовність \~брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати усі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури \~слухання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду наступне. Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки щодо відповідача здійснюється процедура банкрутства. Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція) передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Визначене Конвенцією поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Суди повинні керуватися принципом визначеності і не допускати наявності проваджень, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета судами різних юрисдикцій. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Юрисдикція адміністративних судів визначена статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до пункту 5 частини першої якої така поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України. Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.08.2015 у справі №914/2441/15 відкрито провадження у справі про банкрутство - Приватного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія». Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно покликається на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 у справі № 905/2030/19 (905/1159/20), якою висловлено правову позицію, що з прийняттям Кодексу України з процедур банкрутства законодавець змінив правила визначення юрисдикції таких спорів, сконцентрувавши розгляд усіх майнових та ряду немайнових вимог в межах однієї судової процедури банкрутства в судах господарської юрисдикції, задля повного та комплексного вирішення усіх правових проблем неплатоспроможної особи (як фізичної, так і юридичної), яка може бути визнана банкрутом (ліквідована) за наслідком такої процедури, що матиме наслідком закриття (припинення) провадження з розгляду спорів у всіх інших юрисдикційних органах з вимогами до неї (пункт 40 постанови). Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи, \~зокрема здійснення щодо позивача - платника податків провадження у справі про банкрутство норм чинного законодавства та правовий висновок Великої палати Верховного Суду у справі № 905/2030/19 (905/1159/20) \~суд першої інстанції дійшов вірного висновку, \~\~що підвідомчість цього спору, слід визначати із застосуванням положень статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства як закону, що прийнятий пізніше, та якими розгляд такого спору віднесено до юрисдикції господарського суду, який здійснює провадження у справі №914/2441/15 про банкрутство \~Приватного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія».\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З огляду на вказане, дана справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Наслідки закриття провадження визначені статтею 239 КАС України. Відповідно до частини 1 статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі. Виходячи з викладеного, провадження у справі №813/228/17 підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України. Суд роз`яснює позивачеві, що даний спір повинен вирішуватися Господарським судом Львівської області в порядку господарського судочинства. \~ Щодо відмови у передачі справи. Суд першої інстанції виходив з того, що визначений частиною 1 статті 239 КАС України порядок направлення справи за встановленою юрисдикцією унеможливлює задоволення клопотання позивача в частині передачі справи Господарському суду Львівської області для розгляду в межах справи про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія». Апеляційний суд з цього приводу зазначає наступне. Пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. При цьому, відповідно до частини 1 статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п.1 ч.1 ст.238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі (абз.2 ч.2 ст.239 КАС України). Відтак, застосування механізму скерування справи до суду за встановленою юрисдикцією відбувається судом апеляційної чи касаційної інстанції, яким питання предметної юрисдикції вирішено вперше. У даному випадку питання предметної юрисдикції вирішено судом першої інстанції. Разом з тим, частиною третьою статті 7 КУзПБ визначено процесуальні наслідки щодо необхідності надіслання до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство та який розглядає спір по суті, матеріалів справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство. КУзПБ та КАС України є нормативними актами рівної юридичної сили - процесуальними законами, які мають визначену законодавцем сферу правового регулювання. Отже, у випадку колізії норм між статтями КУзПБ та КАС України, повинні застосовуватися ті процесуальні норми, які прийняті пізніше. Відтак у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення статті 7 КУзПБ, які визначають процесуальні наслідки щодо необхідності надіслання до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство та який розглядає спір по суті, матеріалів справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна. Таке надіслання матеріалів справи до господарського суду повинно здійснюватися тим судом у провадженні якого знаходяться ці матеріали справи і який вирішує питання, зокрема, про закриття провадження в адміністративній справі. Такі дії суду сприятимуть реалізації права позивача на справедливий суд, а також відповідатимуть підходу, згідно із яким, позивач має право на направлення його справи за встановленою юрисдикцією для розгляду в межах справи про банкрутство. Таким чином, колегія суддів приходить до переконання про помилковість висновку суду першої інстанції в оскарженій ухвалі від 16.02.2022 року щодо відсутності підстав для задоволення клопотання позивача про передачу матеріалів адміністративної справи до господарського суду, оскільки у цій справі заява (клопотання) про передачу справи до господарського суду повинна подаватись до суду першої інстанції, який вирішив питання про закриття провадження у справі і який повинен здійснювати передачу матеріалів справи до господарського суду. Отже, оскаржену ухвалу суду першої інстанції від 16.02.2022 року необхідно скасувати частково, а саме, в частині відмови у задоволенні клопотання позивача про передачу справи до господарського суду, і в цій частині слід прийняти нову постанову про задоволення відповідного клопотання. У решта частині ухвала суду від 16.02.2022 року постановлена з всебічним та об`єктивним встановленням обставин справи, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування чи зміни у цій частині. Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Результат розгляду: partial