Рішення адміністративного суду від 2022-11-07 00:00:00+02

Головне управління Державної податкової служби у Рівненській області звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до [PERSON] про стягнення податкового боргу в сумі 117 632,67 грн. [PERSON] подано зустрічний позов до Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: від 13.03.2018 №0001641305, від 13.03.2018 №0001671305, від 13.03.2018 №0001661305, від 13.03.2018 №0001651305. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2022 року у задоволенні первісного позову Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області відмовлено, зустрічний позов [PERSON] - задоволено повністю. В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у Рівненській області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнути з [PERSON] податковий бору в сумі 117 632,67 грн., в задоволенні зустрічного позову - відмовити. Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Беручи до уваги неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку. Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДПС у Рівненській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи [PERSON] з питань подання до органів ДФС декларації про майновий стан і доходи, своєчасності та повноти сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб і військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, за результатами якої складений акт перевірки №94/17-00-13-05/ [NUMBER] від 22.01.2018 р. Як зазначено в акті перевірки від 22.01.2018 року №94/17-00-13-05/ [NUMBER] (далі по тексту - Акт перевірки), платником податків - фізичною особа [PERSON] подано до ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській обл. податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік та відображено доходи, отримані у вигляді прийняття ним у спадщину майна та коштів від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеню споріднення в сумі 116 981,47 грн. Платником податків - фізичною особа [PERSON] не подано до ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській обл. податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік за неповнолітню фізичну особу [PERSON] в наслідок прийняття ним у спадщину майна від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеню споріднення в сумі 1 322 768,47 грн. Також в Акті перевірки відмічається, що відповідно до наявної податкової інформації платник податків - фізична особа [PERSON] згідно з розпорядженням Рівненського міського голови від 18.08.2015 №57 «Про призначення піклувальника над неповнолітнім» є піклувальником [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , дата народження - [INFO] ), який протягом 2016 року отримав доходи, що відповідно до норм Податкового кодексу України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи. Згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб ДФС України, інформації, отриманої від приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Філюк Валентини Михайлівни, РНОКПП [NUMBER] (лист №304/01-16 від 29.09.2017р. та №16/01-16 від 18.01.2018р.), встановлено отримання за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. неповнолітньою фізичною особою [PERSON] доходу внаслідок прийняття ним у спадщину майна та грошових вкладів від фізичної особи [PERSON] (бабці [PERSON] ), 1934 року народження, яка померла [INFO] та не є членом сім`ї першого ступеню споріднення, вартістю 1 322 768,47грн. Згідно з п.п. 174.2.2 п. 174.2 от. 174 Податкового кодексу України вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення, оподатковується за ставкою 5%, встановленою п. 167.2 ст.167 Кодексу. Як встановлено перевіркою, родинні стосунки зі спадкодавцем документально не підтверджені, дохід [PERSON] платником податків - [PERSON] не задекларовано. Податок на доходи фізичних осіб та військовий збір до бюджету не сплачено. На підставі Акту перевірки, у зв`язку із тим, що [PERSON] не було подано річної декларації, не сплачено податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також нарахування адміністративних штрафів та інших санкцій, податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 13.03.2018 №0001641305, від 13.03.2018 №0001671305, від 13.03.2018 №0001661305, від 13.03.2018 №0001651305. Первісним позивачем зазначено, що податкові повідомлення-рішення від 13.03.2018 №0001641305, від 13.03.2018 №0001671305, від 13.03.2018 №0001661305, від 13.03.2018 №0001651305 прийняті ним правомірно. [PERSON] було подано зустрічний позов, оскільки останній вважає вимоги первісного позивача безпідставними, такими, що ґрунтуються на рішеннях, прийнятих з порушенням чинного законодавства. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України. Згідно пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платником податку, зокрема, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. У силу вимог статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Пунктом 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України зазначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року. Відповідно до пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. У відповідності до пп. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом. Пунктом 174.3. ст. 174 Податкового кодексу України визначено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину. Відповідно до п. 99.2 ст. 99 Податкового кодексу України встановлено, що грошові зобов`язання малолітніх/неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття малолітніми/неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі. Згідно з п. 174.3. ст. 174 ПКУ, дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню зазначається в річній податковій декларації. У відповідності до п. 179.6 ст. 179 ПКУ встановлено, що обов`язок щодо заповнення та подання податкової декларації від імені платника податків покладається зокрема на опікуна або піклувальника - щодо доходів отриманих малолітньою/неповнолітньою особою або особою, визнаною судом недієздатною. Згідно з пп. 174.2.1 п. 174.2. ст. 174 ПКУ, спадщина що успадковується дитиною, позбавленою батьківського піклування та складається з об`єктів нерухомого майна та коштів на рахунках спадкодавця, відкритих у банківських установах, оподатковуються за нульовою ставкою податку. Відповідно до п. 179.2 ст. 179 Податкового кодексу України, обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи зокрема у вигляді об`єктів спадщини, які оподатковуються за нульовою ставкою податку. Як вбачається з матеріалів справи, сума заниження отриманого доходу, виходячи з якої потрібно було сплатити вищезазначені податки та збори за 2016 рік, а також нараховані на неї штрафи і санкції становить 1 322 768,47 грн. Дана сума дорівнює вартості отриманого [PERSON] у 2016 в спадок майна від його бабці, [PERSON] , згідно зі свідоцтвами про право на спадщину становить 1 322 768,47 грн. [PERSON] , було отримано у спадщину нерухоме майно вартістю 1 319 762,00 грн. та коштів на рахунках спадкодавця 3 006,47 грн. На час отримання даної спадщини [PERSON] , 2000 року народження, згідно Розпорядження міського голови м. Рівне від 27.04.2012р. №428-р мав статус дитини, позбавленою батьківського піклування, оскільки мати дитини - [PERSON] , згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області, визнана безвісті відсутньою, а батько [PERSON] згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області, позбавлений батьківських прав. [PERSON] на підставі Розпорядження Рівненського міського голови від 18.08.2015р. № 573-Р "Про призначення піклування над неповнолітнім (копія додається) був піклувальником на той час неповнолітнього брата. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] було отримано в спадщину майно, вартість якого оподатковується за нульовою ставкою, оскільки на час прийняття спадщини він мав статус дитини, позбавленої батьківського піклування, отже сплата податку на доходи фізичних осіб у зв`язку зі спадкування даного майна не здійснюється, так само як і не виникає обов`язку стосовно подання податкової декларації. За таких обставин, донарахування податку з доходів фізичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій за спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 13.03.2018 №0001641305, від 13.03.2018 №0001661305, від 13.03.2018 №0001651305, є безпідставним, у зв`язку із чим останні підлягають визнанню протиправними та скасуванню. Крім того, пунктом 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Кодексу (пп.1. п.16 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України), зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включається дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з розділом IV Кодексу (пп. 164.2.10 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Відповідно до пп.1.3 п.161 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України ставка збору складає 1,5 відсотки об`єкта оподаткування, визначеного пп.1.2 п.161 підрозділу 10 Кодексу. Суд зазначає, що податкове повідомлення-рішення від 13.03.2018 №0001671305, яким [PERSON] нараховано суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 4 960,38 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями та за штрафними (фінансовими) санкціями, є похідними від факту отримання платником податку у спадщину від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. Оскільки судом встановлено, що позивачем такого оподатковуваного доходу не отримано, то висновки про всі інші допущені позивачем порушення податкового законодавства також не можуть бути визнані обґрунтованими, а відповідне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню. Одночасно, вирішуючи вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області про стягнення з [PERSON] податкового боргу у розмірі 117 632,67 грн., суд зазначає таке. За визначенням підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності. При цьому, суд зазначає, що відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Узгодження платником податків податкових зобов`язань свідчить про виникнення в нього обов`язку сплатити такі зобов`язання у встановлений законом строк. За закінченням такого строку узгоджені податкові зобов`язання стають податковим боргом, процедура стягнення якого визначена Податковим кодексом України. Несплачені у встановлений законом строк податкові зобов`язання є податковим боргом платника податків. Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Строки сплати податкового зобов`язання встановлені статтею 57 ПК України, відповідно до пункту 57.3 якої передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. Відповідно до вимог пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. Також, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 129.1 статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання. Відповідно до п. 20.1.34 ч. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право: звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. Згідно з п. 95.1 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Згідно п. 95.2 ст. 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків проводяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Таким чином, якщо рішення контролюючого органу про нарахування грошових зобов`язань за результатами адміністративного та судового оскарження не було скасовано і є чинним, такі зобов`язання вважаються узгодженими. Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом. Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що контролюючий орган має право звертатися до суду з позовом про стягнення коштів платника податків, який має податковий борг лише у разі, якщо такий борг є узгодженими грошовими зобов`язання. Беручи до уваги вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податкові зобов`язання, визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 13.03.2018 №0001641305, від 13.03.2018 №0001671305, від 13.03.2018 №0001661305, від 13.03.2018 №0001651305 та на підставі яких сформована податкова вимога не набуло статусу податкового боргу, оскільки останні були скасовані за результатами судового оскарження. За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ДПС у Рівненській області про стягнення з [PERSON] податкового боргу у розмірі 117 632,67 грн. Водночас, зустрічний позов [PERSON] про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: від 13.03.2018 №0001641305, від 13.03.2018 №0001671305, від 13.03.2018 №0001661305, від 13.03.2018 №0001651305 є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи. За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied