Рішення адміністративного суду від 2022-06-08 00:00:00+03

ПрАТ «Київський склотарний завод» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: - зобов`язати розрахувати достовірну суму пільгової пенсії, що належить до відшкодування [PERSON] , виходячи з фактичних заробітків та алгоритмів. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2019 прийнято позовну заяву ПАТ «Київський склотарний завод» до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за його позовом. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.11.2021 провадження у справі - закрито. Не погоджуючись із ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.11.2021 позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що справа № 640/10879/20 є тотожною справі № 826/9014/18, а тому на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження у даній справі підлягає закриттю. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції порушив норми чинного законодавства, оскільки фактично обмежив право позивача на захист своїх прав у судовому порядку, що є підставою для її скасування. Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне. Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Пунктом 2 частини 1 статті 170 КАС України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі При цьому, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Отже, зазначеними вище нормами КАС України регламентовано неможливість одночасного перебування в провадженні суду (судів) двох спорів між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав чи повторного розгляду справи за умови набрання законної сили рішення у тотожному спорі. Відмова у відкритті провадження чи залишення позову без розгляду (в залежності від стадії, на якій перебуває відповідне провадження) у цих випадках можливі за умови, якщо у провадженні цього або іншого суду є спір із тотожним позовом, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів, тобто є тотожними. У свою чергу, закриття провадження у справі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Відповідно до наведених норм права позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 9901/433/18. Водночас, з огляду на положення пункту 4 частини 1 статті 170 КАС України з одним і тим же позовом можна лише раз звернутися до суду за захистом. Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 826/3678/16. Як вірно було встановлено судом першої інстанції, в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала адміністративна справа № 826/9014/18 за позовом ПАТ «Київський склотарний завод» до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про скасування розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій з квітня 2018 року в частині включення громадянина [PERSON] у такий розрахунок, за результатами розгляду якої було ухвалено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.08.2018, яке набрало законної сили. Додатково, до тих же мотивів, які заявлені й у справі, яка розглядається, у якості підстав позову у справі № 826/9014/18 ПАТ «Київський склотарний завод» наводило ту підставу, що відповідачем не враховано факту відкликання ПАТ «Київський склотарний завод» виданої [PERSON] довідки про підтвердження стажу пільгової роботи як такої, що не відповідає документально підтвердженим даним, у зв`язку з чим включення відомостей щодо даної фізичної особи до розрахунку суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, є безпідставним. Позов в цій справі таких підстав не містить, однак в решті він є ідентичним попередньому. Тобто, як вірно було встанолено судом першої інстанції, новий позов є вужчим за попередній. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що постановою Подільського районного суду міста Києва від 26.09.2017 у справі № 758/15648/15-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2017 та постановою Верховного Суду від 24.06.2021, зокрема, визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва щодо відмови [PERSON] у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 та зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва призначити [PERSON] пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 з 17.11.2015. Таким чином, відповідачем було включено до розрахунку [PERSON] на виконання вимог постанови суду, яка набрала законної сили. Крім того, колегія суддів зазначає, що в межах розгляду справи № 758/15648/15-а судом досліджувалось питання правомірності вчинення позивачем дій щодо відкликання довідки про пільгову роботу від 18.06.2012 № 01-190 в частині включення до неї відомостей про [PERSON] та встановлено безпідставність таких дій. Отже, в результаті завершення зазначених вище судових процесів було вирішено питання правомірності призначення [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 та внесення територіальним органом Пенсійного фонду України у розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсії [PERSON] . Таким чином, враховуючи вищевказане та перевіривши матеріали справи № 640/10879/20 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про тотожність сторін, предмету та підстав позову зі справою № 826/9014/18, оскільки вони виникли між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження у справі. При цьому, судом першої інстанції було звернуто увагу на те, що при заміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який уже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, або його перефразування тотожність предмета та підстав позову зберігається. Зміна (перефразування) позовних вимог, зокрема його мотивів не свідчить про зміну предмета оскарження. Такий залишився незмінним - це правомірність включення пенсії [PERSON] , призначеної на пільгових умовах за списком № 2 в розрахунок фактичних витрат на доставку пільгових пенсій, що вже піддавалось судовій ревізії на предмет чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Заявлений у даній справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до повторної перевірки зазначеного вище дій суб`єкта владних повноважень. В той же час, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» визначено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, на підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі № 640/10879/19 згідно п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України. Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…». Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності ухвали суду першої інстанції. Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Результат розгляду: denied