Рішення адміністративного суду від 2022-06-02 00:00:00+03

13 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася до адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Одеській області та ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому просила: - визнати протиправним та скасувати рішення №156050010290 від 30.07.2021 року про відмову у призначенні пенсії; - зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи нянею у спеціалізованому будинку дитини №3 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; - зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 19 червня 2021 року та довічно. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у задоволенні адміністративного позову [PERSON] було відмовлено. Не погоджуючись з ухваленим рішенням позивачка подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на не повне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги повністю. На думку апелянт суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності у позивача права на зарахування стажу роботи у спеціалізованому будинку дитини №3 у період з 26 квітня 1995 року по 25 червня 2001 року на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки даний Закон набрав сили значно пізніше (01.01.2004), ані ж позивач працювала на спірному місці роботи. Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження. Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] після набуття пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" (60 років), звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням від 21.07.2021 №156050010290 у призначені пенсії було відмовлено у зв`язку з відсутністю страхового стажу (а.с. 23). Із зазначеного рішення вбачається, що необхідний страховий стаж становить 28 років, при наявності у заявника 22 роки 10 місяців 19 днів. [PERSON] було запропоновано повторно звернутися до пенсійного органу та надати додаткові документи про навчання з 01.09.1976 по 20.07.1978 для зарахування даного періоду до страхового стажу. 26 липня 2021 року Головним управлінням було прийнято та зареєстровано за №6547 повторну заяву [PERSON] про призначення пенсій за віком. Із записів трудової книжки [NUMBER] та довідки комунального некомерцїйного підприємства "Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 "Сонечко" Одеської міської ради, що надавалися разом із заявою про призначення пенсії, вбачається, що заявниця у період з 26.04.1995 по 25.06.2001 працювала на посаді няні у спеціалізованому будинку дитини №3 (а.с. 20, 29). Також зазначеною довідкою повідомляється, що стаж роботи працівників будинку дитини зараховується у подвійному розмірі з 01.02.1990 року відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" ст. 60 та доповненням до нього №1110-IV від 10.07.2003, постанови КМ України №461 від 24.06.2016 року, листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.12.2004 року. Згідно наданого до пенсійного органу копії згаданого листа ГУ ПФУ в Одеській області від 09.12.2004 №4198/12, адресованого головному лікарю КУ "Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3", на запит від 06.12.04р. №6, останній повідомив, що оскільки Будинок дитини був перепрофільований в спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини з 01.02.1990р., то зарахувати стаж роботи працівників будинку дитини у подвійному розмірі можна тільки з 01.02.1990р. При призначенні пенсії у подвійному розмірі зараховується весь період роботи у вищезазначених закладах. Пенсіонерам, які вийшли на пенсію до введення у дію Закону України "Про внесення змін в статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", але продовжують працювати і після введення у дію Закону, усі періоди роботи у зазначених закладах зараховуються у подвійному розмірі (а.с. 30). Рішенням від 30.07.2021 №156050010290 у призначені пенсії було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років, при цьому зазначено, що за доданими документами до страхового стажу, який становить 24 роки 08 місяців 07 днів, зараховано всі періоди (а.с. 27). На звернення [PERSON] до Урядового контактного центру, ГУ ПФУ в Одеській області листом від 14.09.2021 №16557-16724/Л-02/8-1500/21 повідомило, що оскільки будинок дитини забезпечує надання медичної допомоги дітям, які не потребують стаціонарного лікування, тому до періоду роботи у вказаній установі при обчисленні страхового стажу норми статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не застосовуються (а.с. 26). Вважаючи, що стаж роботи нянею в КУ "Спеціалізований психоневрологічний Будинок дитини №3 "Сонечко" (правонаступником якого є комунальне некомерційне підприємство "Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 "Сонечко" Одеської міської ради) повинен зараховуватися ГУПФУ при обчисленні страхового стажу в подвійному розмірі в порядку статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом. У відзиві на позов ГУ ПФУ в Одеській області зазначило, що згідно чинного законодавства пільгове обчислення стажу при призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 не застосовується. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління правомірно відмовило позивачці у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності у неї достатнього страхового стажу. Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції, спираючись на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 24 січня 2019 року у справі №265/4648/14-а та постави від 11 жовтня 2019 року у справі №329/553/17 зазначив, що стаття 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовується у випадку призначення особі трудової пенсії за вислугу років на підставі цього ж Закону та враховується для обчислення пільгового стажу роботи. Враховуючи, що [PERSON] звернулась до пенсійного органу за призначенням їй пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а не за призначенням пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", то відсутні підстави для зарахування спірного періоду роботи позивачки в подвійному розмірі. Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивачки колегія суддів зазначає наступне. Так, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV). Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Відповідно до статті 24 Закон №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII). Так, відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Згідно роз`яснення, наданого ГУ ПФУ в Одеській області головному лікарю КУ "Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3" від 09.12.2004 №4198/82 "Про обчислення стажу роботи працівникам психіатричних закладів", стаж роботи працівників будинку дитини зараховується у подвійному розмірі з 1 лютого 1990 року згідно статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с. 30). З аналізу вказаних норм та обставин справи вбачається, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] , адже робота позивачки з 26 квітня 1995 року по 25 червня 2001 року на посаді няні у спеціалізованому будинку дитини №3 дає їй право на перерахунок пенсії із зарахуванням стажу роботи у подвійному розмірі. Висновки у цій справі узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17, від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17, від 4 грудня 2019 року у справі №689/872/17, від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17, та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи. Колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №265/4648/14-а та від 11 жовтня 2019 року у справі №329/553/17, оскільки обставини у даній справі не є подібними даної справі. Так, предметом розгляду у зазначених справах вирішувалося питання перерахунку пенсії з урахуванням подвійного розмірі стажу роботи, набутого після набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відтак, рішення ГУ ПФУ в Одеській області за №156050010290 від 30.07.2021 року про відмову у призначенні [PERSON] пенсії за віком є протиправним і підлягає скасуванню. Належним способом відновлення порушеного права є зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи нею нянею у спеціалізованому будинку дитини №3 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та з урахуванням наведеного, повторно розглянути заяву [PERSON] , подану 26.07.2021 року за №6547 з прийняттям відповідного рішення за результатом її розгляду. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відтак, апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню. У відповідності до статті 139 КАС України, сплачений судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Результат розгляду: partial