Рішення адміністративного суду від 2022-01-11 00:00:00+02

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправним і скасувати рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 21.10.2020 № 619-1 «Про демонтаж конструкції на [ADDRESS] » та припис Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради від 19.10.2020 № 0628. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що разом із правом власності на житловий будинок по [ADDRESS] , він отримав і право безстрокового (постійного) користування відповідною земельною ділянкою. Як безстроковий (постійний) землекористувач він має право на встановлення огорожі на межі між сусідніми землекористувачами, жодних претензій до позивача від суміжних землекористувачів не надходило. Зазначає, що паркан із хвірткою розміщений на законних підставах та не є самовільною конструкцією; встановлений на межі двох прибудинкових територій, яка не є землею загальною користування. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано припис Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради від 19 жовтня 2020 року № 0628. Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 21 жовтня 2020 року № 619-1 «Про демонтаж конструкцій на на [ADDRESS] ». Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив Департамент муніципальної варти Луцької міської ради, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що оскаржуваний припис від 19.10.2020 № 0628 складено з дотриманням порядку, визначеного пунктом 14.2.1 Правил благоустрою м. Луцька та є законним. Зазначає, що земельна ділянка, яку оголошує своєю власністю позивач, не сформована, межі не узгоджені, про що свідчать витяги з протоколів засідань постійних комісій з питань земельних відносин та земельного кадастру. За відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку у позивача відсутні правові підстави для використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не спростовують його доводів, викладених у позовній заяві, та оскаржуваного рішення суду першої інстанції; жодних доказів в обґрунтування порушенням судом першої інстанції при ухваленні цього рішення норм матеріального та процесуального права відповідачем при поданні апеляційної скарги не надано. Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 19.10.2020 інспектор Департаменту МВ Ярощук О. М. склав припис за № 0628, яким встановлено порушення [PERSON] підпункту 2.5.5.1.13 Правил благоустрою м. Луцька (встановлено паркан на території загального користування) та запропоновано усунути порушення шляхом самостійного демонтажу до 24.10.2020; припис було залишено у поштовій скриньці, про що зазначено у ньому. 21.10.2020 Виконком прийняв рішення № 619-1 «Про демонтаж конструкцій на [ADDRESS] », яким зобов`язано власника конструкцій (паркан з хвірткою) та будівельних матеріалів, що розміщені на земельній ділянці комунальної власності біля будинку по [ADDRESS] , протягом двох днів з дати ухвалення цього рішення демонтувати їх за власний рахунок та відновити благоустрій території (пункт 1); доручити Департаменту МВ довести рішення до відома власника конструкцій (паркан з хвірткою) та будівельних матеріалів шляхом розміщення спеціальних повідомлень на об`єктах, що підлягають демонтажу (пункт 2); у разі невиконання власником пункту 1 цього рішення Департаменту МВ здійснити демонтаж конструкцій (паркан з хвірткою) та будівельних матеріалів в законом встановлений спосіб і метод. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами у цій справі належними та допустимими доказами не доведено, що оскаржуваний припис було складено з дотриманням встановленого порядку (за результатами перевірки) та уповноваженою на це особою, а також наявність у діях позивача порушень підпункту 2.5.5.1.13 Правил благоустрою м. Луцька (у вигляді встановлення паркану на території загального користування). Щодо оскаржуваного рішення, суд виходив з того, що таке винесено до закінчення зазначеного у приписі строку для усунення порушень. Колегія суддів апеляційного суду вважає висновки суду першої інстанції частково помилковими, виходячи з таких підстав. Відповідно до статті 30 Закону України «При місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, організація благоустрою населених пунктів. Відповідно до преамбули Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV (далі - Закон № 2807-IV) цей Закон визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини. Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону № 2807-IV передбачено, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля; територія - сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту. За правилами частини першої статті 10 Закону № 2807-IV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою. Згідно із частиною другою статті 17 Закону № 2807-IV громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: 1) утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; 2) дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; 3) не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів; 4) відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою населених пунктів; 5) допускати на об`єкти благоустрою, що перебувають у їх власності або користуванні, аварійно-рятувальні та інші служби для здійснення заходів щодо запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 2807-IV Правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил. Частиною другою статті 34 Закону № 2807-IV визначено, що Правила включають: 1) порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; 2) вимоги до впорядкування територій підприємств, установ, організацій; 3) вимоги до утримання зелених насаджень на об`єктах благоустрою - територіях загального користування; 4) вимоги до утримання будівель і споруд інженерного захисту території; 5) вимоги до санітарного очищення території; 6) розміри меж прилеглої до підприємств, установ та організацій території у числовому значенні; 7) порядок розміщення малих архітектурних форм; 8) порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 9) інші вимоги, передбачені цим та іншими законами. Згідно із частиною першою статті 38 Закону № 2807-IV контроль у сфері благоустрою населених пунктів спрямований на забезпечення дотримання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства, вимог цього Закону, Правил благоустрою території населеного пункту та інших нормативно-правових актів. За приписами частин першої - третьої статті 40 Закону № 2807-IV самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами. Для здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, виконанням Правил благоустрою території населеного пункту, в тому числі організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, утримання в належному стані закріплених за підприємствами, установами, організаціями територій, сільські, селищні, міські ради можуть утворювати інспекції з благоустрою населених пунктів. Самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється шляхом: 1) проведення перевірок території; 2) розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян; 3) участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій; 4) подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об`єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території населеного пункту. Рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 № 44/2 затверджені Правила благоустрою м.Луцька (оприлюднені на офіційному веб-сайті Луцької міської ради). Підпунктами 2.5.5.1.3, 2.5.5.1.9, 2.5.5.1.13 Правил благоустрою м. Луцька передбачено, що на об`єктах благоустрою міста забороняється: складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків у невизначених для цього місцях; проводити земельні, будівельні, монтажні та інші роботи без дозволу (ордера), виданого у встановленому порядку; самовільно встановлювати рекламоносії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми. За приписами підпунктів 9.3.5, 9.4.2 Правил благоустрою м. Луцька малі архітектурні форми та тимчасові споруди, які розміщені (встановлені або збудовані) без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, вважаються самочинно розміщеними малими архітектурними формами, тимчасовими спорудами чи конструкціями, а використання земельної ділянки під ці споруди класифікується, як самовільне зайняття/захоплення землі. Вищезазначені об`єкти підлягають демонтажу за кошти особи, що здійснила встановлення. Якщо особа, що здійснила самовільне встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд, не здійснила демонтаж у визначені приписом строки, демонтаж малих архітектурних форм та тимчасових споруд здійснюється в порядку, встановленому цими Правилами. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд, не набуває права власності на них. Рішення про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій приймається виконавчими органами Луцької міської ради. Відповідно до пункту 13.1 Правил благоустрою м. Луцька контроль за дотриманням Правил покладається на департаменти містобудування та житлово-комунального господарства Луцької міської ради, санепідстанцію м. Луцька та Луцького району, Луцький міський відділ УМВС України у Волинській області, управління Муніципальної поліції Луцької міської ради та на інші уповноважені особи, затверджені рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради. Згідно із підпунктом 14.2.1 Правил благоустрою м. Луцька якщо під час перевірки виявлені причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою, уповноважена контролююча особа контролюючого органу зобов`язана скласти та видати офіційний документ - припис, який є обов`язковим для виконання в термін до трьох діб особами, які є відповідальними за утримання об`єктів благоустрою. У приписі зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала припис, відомості про особу, на яку складений припис, та надаються пропозиції щодо усунення причин та умов, які спричиняють порушення благоустрою території. Припис підписується особою, яка його склала, і особою, на яку він складений. У разі відмови особи отримати припис в графі «Припис одержав» робиться про це запис. Відповідно до пункту 14.2.2 Правил благоустрою м. Луцька уповноважена особа (відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення), яка під час перевірки об`єкта благоустрою виявила порушення вимог цих Правил, зобов`язана на винну особу скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Департамент МВ наділений повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил благоустрою м. Луцька і за результатами проведення такого - складати приписи та протоколи. При цьому, у випадку розміщення тимчасових споруд без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, виконавчим органом міської ради приймається рішення про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд. Як видно з матеріалів справи, у зв`язку з надходженням звернень від мешканців будинку на [ADDRESS] щодо здійснення перешкод у пересуванні мешканцями сусіднього будинку по [ADDRESS] , шляхом складування будівельних матеріалів у проході в одному місці та шляхом встановлення паркану з хвірткою в іншому місці, інспекторами департаменту МВ було здійснено виїзд щодо перевірки вказаних обставин, за результатами якої складено припис № 0628, у якому запропоновано [PERSON] усунути порушення шляхом самостійного демонтажу до 24.10.2020. Необхідно зауважити, що матеріали справи містять документи, які підтверджують право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , набуте у порядку спадкування, зокрема, свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.09.2011 (а.с. 34), та документи, що стосуються надання земельної ділянки для індивідуального будівництва, технічної інвентаризації домоволодіння. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2016 у справі № 161/3521/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21.04.2016, встановлено належність на праві власності [PERSON] житлового будинку по [ADDRESS] , надвірних будівель та споруд, в т.ч. огорожі. При цьому, рішенням Луцької міської ради від 28.05.2014 № 60/59 «Про надання громадянину [PERSON] дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на [ADDRESS] » надано [PERSON] дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на [ADDRESS] (а.с.35). Як видно з листа управління земельних ресурсів Луцької міської ради від 01.10.2020 № 28-9/667, належним чином розроблена документація із землеустрою [PERSON] на [ADDRESS] в управління не надходила, жодних проектів рішень щодо земельної ділянки управління не готувало та не вносило на розгляд ради питання щодо надання у власність земельної ділянки (а. с. 82 - 83). При цьому, згідно з листом Виконавчого комітету Луцької міської ради від 13.05.2015 № 1.1-8/2541, наданого у відповідь на адвокатський запит, Управлінням містобудування та архітектури була розроблена ескізна пропозиція влаштування доїзду до житлового будинку на [ADDRESS] , з метою попереднього узгодження вилучення частин земельних ділянок прилеглих будинковолодінь. Відведення земель для влаштування проїзду та проходу згідно з ескізною пропозицією Луцькою міською радою не вирішувалося. Наявна схема не дозволяє вчиняти будь-які дії, спрямовані на перекриття (унеможливлення) проходу по [ADDRESS] повз будинки за [ADDRESS], [ADDRESS] , [ADDRESS] до будинку на [ADDRESS] . З огляду на викладене, враховуючи, що вказана земельна ділянка перебуває у комунальній власності та використовується як прохід, а також за відсутності у позивача правовстановлюючих документів на земельну ділянку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача правових підстав для встановлення паркана на території загального користування. Наведене дає підстави для висновку про наявність в діях позивача порушення підпункту 2.5.5.1.13 Правил благоустрою м. Луцька, що свідчить про правомірність винесення відповідачем оскаржуваного припису. При цьому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного припису також з огляду на відсутність в ньому даних про його складення за результатами перевірки та ненадання відповідачем наказу, направлення, посвідчення на підтвердження факту її проведення, оскільки чинним законодавством не передбачено необхідність винесення наказу, направлення та посвідчення для проведення перевірки з метою реагування на звернення громадян про порушення благоустрою. Крім того, суд зазначає, що позивач, обгрунтовуючи вимоги позовної заяви, не покликався на вказані обставини. Щодо правомірності винесення Виконавчим комітетом Луцької міської ради рішення від 21.10.2020 № 619-1 «Про демонтаж конструкції на [ADDRESS] » оскаржуваного рішення, суд зазначає таке. Як слідує з оскаржуваного припису від 19.10.2020 № 0628, позивачу встановлено строк для усунення порушення шляхом самостійного демонтажу до 24.10.2020. Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, оскаржуване рішення винесене до закінчення цього строку, а саме 21.10.2020, що свідчить про недотримання відповідачем вимог підпункту 9.3.5 Правил благоустрою м.Луцька та передчасність його винесення. Відтак, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення та відсутність правових підстав для його скасування, що є підставою для задоволення позову у вказаній частині. Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування припису, через що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову у вказаній частині.

Результат розгляду: partial