Рішення адміністративного суду від 2022-11-07 00:00:00+02

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі по тексту позивач) до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі по тексту відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на звернення від 13.12.2021; зобов`язання відповідача надати відповідь на лист-звернення від 13.12.2021. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач в порушення вимог Закону України "Про звернення громадян" не надав відповідь на його звернення від 13.12.2021. Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року у справі № 460/20558/22 закрито провадження. Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до листа від 11.01.2022 №01-18/395 відповідачем розглянуто звернення позивача від 13.12.2021. Вказаний лист надісланий на адресу позивача 30.08.2022. Зважаючи на те, що відповідач виправив оскаржувані порушення, у зв`язку з чим відновлені порушені права та інтереси позивача та враховуючи вищенаведені положення КАС України, суд першої інстанції вважає, що провадження у даній справі належить закрити на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України. Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційна скарга обгрунтована тим, що ненадання відповіді на звернення позивача в місячний строк порушує ст. 40 Конституції України, що зумовлює класифікацію дій відповідача як протиправну бездіяльність та порушує принцип легітимних очікувань. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав. Завданням адміністративного судочинства згідно із частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Отже, наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи є обов`язковою умовою як прийнятності позовної заяви, так і надання особі правового захисту судом (статті 2, 5 КАС України). З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити, чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. При цьому, адміністративний суд повинен перевірити наявність/відсутність порушення права двічі: вперше під час прийняття позовної заяви до провадження, (чи обґрунтовані доводи позивача про наявність у нього порушеного права, яке дає підстави ініціювати позов); вдруге - під час вирішення справи по суті (чи встановлені судом факти, що дають підстави до висновку про наявність порушеного права позивача). Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим, реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. В даному випадку звернувшись із позовною заявою позивач просив суд визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на звернення від 13.12.2021 року та зобов`язати відповідача надати відповідь на лист-звернення від 13.12.2021 року. Як підтверджено матеріалами справи, відповідно до листа від 11.01.2022 №01-18/395 відповідачем розглянуто звернення позивача від 13.12.2021 року. Вказаний лист надісланий на адресу позивача 30.08.2022. Таким чином допущене відповідачем порушення прав позивача було виправлене самим суб`єктом владних повноважень. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення. Направивши лист від 11.01.2022 №01-18/395 на адресу позивача суб`єкт владних повноважень поновив права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дотримано норми процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають. Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Результат розгляду: denied