Рішення адміністративного суду від 2022-05-25 00:00:00+03

Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: - скасувати постанову про накладення штрафу за порушення вимог Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії» від 01 квітня 2021 року № 33-17/12/2021-ЮО. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2021 позов задоволено. Не погоджуючись з вказаним рішенням Державна інспекція ядерного регулювання України звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 2020 року заступником начальника управління (заступником начальника Північної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки на правах самостійного управління) - начальником відділу безпеки РАВ, перевезень та гарантій - державним інспектором Кириченко Людмилою Валеріївною складено протокол № 33/17/22 про порушення вимог Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії». Відповідно до змісту вказаного протоколу державним інспектором було встановлено, що Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснює діяльність у сфері використання ядерної енергії, а саме: провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ) (отримання/придбання, передача/збут) ДІВ без ліцензії. Факт ліцензії, як зазначено у протоколі, встановлено на підставі договору на закупівлю товарів за державні кошти від 19 серпня 2020 року №102, укладеного між Департаментом охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фарпротект» (учасник), додатку №1 до вказаного договору та на підставі договору на закупівлю товарів за державні кошти №182 від 29 жовтня 2020 року, укладеного Департаментом охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» (учасник), акта приймання-передачі ДІВ до договору №182 від 29 жовтня 2020 року, видаткової накладної №73/3 від 03 грудня 2020 року. У зв`язку з чим державним інспектором встановлено порушення Департаментом охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за провадження діяльності у сфері використання ядерної енергії без отримання ліцензії та/або іншого документа дозвільного характеру чи реєстрації, відповідальність за яке передбачено абзацом 2 частини 1 статті 17-1 Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії». 21 грудня 2020 року Департаментом охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подано письмові пояснення №061-12933/10 щодо порушення, зазначеного у вказаному вище протоколі, відповідно до яких позивач зазначив, що він не є суб`єктом діяльності у сфері використання ядерної енергії, а є органом місцевого самоврядування. За результатами розгляду матеріалів справи про порушення позивачем законодавства у сфері використання ядерної енергії, 01 квітня 2021 року відповідачем винесено постанову № 33-17/12/2021-ЮО про накладення штрафу за порушення абзацу 2 частини 1 статті 17-1 вимог Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії», якою накладено на позивача штраф у розмірі 8 500,00 грн, тобто, як вказано у постанові, штраф накладено у зв`язку з провадженням позивачем діяльності у сфері використання ядерної енергії, використання джерел іонізуючого випромінювання. Вважаючи оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач не є суб`єктом діяльності у сфері використання ядерної енергії та не отримував (придбавав) з метою постачання джерела іонізуючого випромінювання, адже чинним законодавством на позивача покладено здійснення повноважень головного розпорядника бюджетних коштів виключно для придбання у тому числі джерел іонізуючого випромінювання з метою їх використання у закладах охорони здоров`я міста Києва. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову та накладено на позивача штраф у розмірі 8500,00 грн, оскільки за результатами проведеної перевірки було встановлено придбання на підставі договорів про закупівлю товарів позивачем установок, що містять джерела іонізуючого випромінювання. Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне. Згідно преамбули Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» від 08 лютого 1995 року № 39/95-ВР (далі по тексту - Закон України від 08 лютого 1995 року № 39/95-ВР) цей Закон є основоположним у ядерному законодавстві України. Він встановлює пріоритет безпеки людини та навколишнього природного середовища, права і обов`язки громадян у сфері використання ядерної енергії, регулює діяльність, пов`язану з використанням ядерних установок та джерел іонізуючого випромінювання, встановлює також правові основи міжнародних зобов`язань України щодо використання ядерної енергії. У частині 1 статті 1 цього Закону наведено терміни та визначення, які вживаються у такому значенні: - використання ядерної енергії - це сукупність видів діяльності, пов`язаних з використанням ядерних технологій, ядерних матеріалів, джерел іонізуючого випромінювання у науці, виробництві, медицині та інших галузях, а також видобуванням уранових руд та поводженням з радіоактивними відходами; - джерело іонізуючого випромінювання - фізичний об`єкт, крім ядерних установок, що містить радіоактивну речовину, або технічний пристрій, який створює або за певних умов може створювати іонізуюче випромінювання; Статтею 26 Закону України від 08 лютого 1995 року №39/95-ВР передбачено, що використання ядерних установок та джерел іонізуючого випромінювання на території України базується на дозвільному принципі. Дозвіл на кожен окремий вид діяльності надається органом державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки. Забороняється здійснення будь-якої діяльності, пов`язаної з використанням ядерних установок та джерел іонізуючого випромінювання, юридичними чи фізичними особами, які не мають дозволу, виданого у встановленому порядку. Ядерна установка, джерело іонізуючого випромінювання можуть використовуватись лише з такою метою і таким чином, як це передбачено умовами виданого дозволу. Визначені в дозволі умови та межі безпечного використання ядерної установки, джерела іонізуючого випромінювання повинні забезпечувати необхідний і достатній рівень ядерної та радіаційної безпеки. Джерело іонізуючого випромінювання, радіаційний вплив якого є настільки низьким, що не потребує застосування обмежуючих заходів згідно з нормами, правилами і стандартами з ядерної та радіаційної безпеки, регулюванню не підлягає. Види діяльності, на які поширюється дія державного регулювання у сфері використання ядерної енергії наведені в статті 27 Закону України від 08 лютого 1995 року № 39/95-ВР, зокрема, у частині 1 цієї статті зазначено, що видом діяльності у сфері використання ядерної енергії (далі - вид діяльності) є діяльність, під час якої запроваджуються додаткові джерела опромінювання, або дія опромінювання поширюється на додаткові групи людей, або змінюється система напрямів опромінювання від існуючих джерел, у зв`язку з чим підвищується доза чи ймовірність опромінювання людей або кількість людей, які опромінюються. У частині 2 статті 27 Закону України від 08 лютого 1995 року №39/95-ВР вказано, що державному регулюванню у сфері використання ядерної енергії підлягають такі види діяльності: проектно-пошукові роботи щодо вибору майданчика для розміщення ядерної установки чи об`єкта, призначеного для поводження з радіоактивними відходами; проектування джерел іонізуючого випромінювання та ядерних установок; виготовлення та поставка джерел іонізуючого випромінювання та елементів, важливих для безпеки джерел іонізуючого випромінювання; видобування, виробництво та переробка ядерних матеріалів; будівництво, виготовлення, виробництво, зберігання, придбання і збут ядерних установок та джерел іонізуючого випромінювання; введення в експлуатацію та експлуатація ядерних установок чи об`єктів, призначених для поводження з радіоактивними відходами; використання у промисловості, сільському господарстві, медицині, освіті і наукових дослідженнях джерел іонізуючого випромінювання; зняття з експлуатації та консервація ядерних установок і закриття сховища для захоронення радіоактивних відходів; перевезення радіоактивних матеріалів; підготовка персоналу для експлуатації ядерної установки, перелік посад якого визначає Кабінет Міністрів України; виконання окремих видів діяльності персоналом та посадовими особами, перелік яких визначає Кабінет Міністрів України; діяльність, пов`язана із забезпеченням фізичного захисту ядерних матеріалів і ядерних установок (за переліком видів діяльності, що затверджується Кабінетом Міністрів України); видобування та переробка уранових руд. Згідно статті 28 Закону України від 08 лютого 1995 року № 39/95-ВР діяльність у сфері використання ядерної енергії провадиться на підставі ліцензій, окремих дозволів та сертифікатів відповідно до Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії» та інших законів. Дозволи на види діяльності, передбачені статтею 27 цього Закону, надаються за наявності умов, що відповідають встановленим нормам, правилам і стандартам з ядерної та радіаційної безпеки. Дозволом визначаються конкретне джерело іонізуючого випромінювання, ядерна установка, об`єкт, призначений для поводження з радіоактивними відходами, вид діяльності, умови і межі безпечного використання, інші вимоги та строк дії дозволу. Видача дозволів у сфері використання ядерної енергії здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії» та інших законів (статті 29 Закону України від 08 лютого 1995 року № 39/95-ВР). Правові та організаційні засади дозвільної діяльності у сфері використання ядерної енергії, а також загальні положення регулювання суспільних відносин, що виникають під час її провадження, як виняток із загальних положень, установлених Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначає Закон України «Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії» від 11 січня 2000 року № 1370-XIV (далі по тексту - Закон України від 11 січня 2000 року № 1370-XIV). Частиною 1 статті 7 Закону України від 11 січня 2000 року № 1370-XIV встановлено, що у сфері використання ядерної енергії обов`язковому ліцензуванню підлягає такий вид діяльності як використання джерел іонізуючого випромінювання. Наведене в сукупності свідчить, що діяльність з використання джерел іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), у тому числі базується на дозвільному принципі та підлягає обов`язковому ліцензуванню. Так, відповідно до пункту 1 Положення про Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (нова редакція), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 грудня 2013 року №2254 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27 грудня 2017 року №1694) (далі по тексу - Положення), Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується Київському міському голові, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді та постійній комісії Київської міської ради, до функціонального спрямування якої належить питання діяльності Департаменту, а також постійній комісії Київської міської ради, до функціонального спрямування якої належить питання взаємодії Київської міської ради та її виконавчого органу (Київської міської державної адміністрації). З питань виконання функцій органу державної виконавчої влади Департамент є підзвітним та підконтрольним Міністерству охорони здоров`я України. Департамент є головним розпорядником коштів бюджету міста Києва по галузі «Охорона здоров`я». У відповідності до підпункту 5.18 пункту 5 Положення Департамент відповідно до визначених галузевих повноважень виконує такі завдання: здійснює закупівлю товарів, робіт і послуг як головний розпорядник коштів по галузі «Охорона здоров`я» за напрямами, визначеними міськими цільовими програмами. Так, як вбачається з наявних в матеріалах справи договорів про закупівлю товарів за державні кошти № 102 від 19 серпня2020 року та № 182 від 29 жовтня 2020 року (які стали підставою для складення на позивача протоколу №33-17/22 від 14 грудня 2020 року), вони були укладені між позивачем та товариствами з обмеженою відповідальністю «Фармпротект» та «Ілатанмед», предмет цих договорів було зобов`язання товариств у 2020 році поставити замовнику, а замовник - прийняти та оплатити джерела іонізуючого випромінювання. В свою чергу, відповідно до пункту 5.2. вказаних договорів місцем поставки товарів зазначено заклади охорони здоров`я міста Києва. Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України від 11 січня 2000 року № 1370-XIV під використанням джерел іонізуючого випромінювання слід розуміти один з окремих видів діяльності у сфері використання ядерної енергії, що включає такі види робіт з джерелами іонізуючого випромінювання: експлуатація, технічне обслуговування, зарядження-перезарядження, перетарювання, ремонт, налагоджування, проведення випробовувань з метою визначення технічних характеристик та перевірки на герметичність; введення та виведення з експлуатації установок, що містять джерела іонізуючого випромінювання; монтаж та демонтаж, зберігання (крім транзитного зберігання під час перевезення), отримання (придбання) та передача (збут), у тому числі з метою постачання. Приймаючи оскаржувану постанову відповідач визначив статус позивача як суб`єкта діяльності у сфері використання ядерної енергії, посилаючись на те, що умовами вказаних вище договорів про закупівлю передбачено придбання позивачем джерел іонізуючого випромінювання без наявності на те відповідної ліцензії. Так, у відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 17-1 Закону України від 11 січня 2000 року № 1370-XIV суб`єкти діяльності у сфері використання ядерної енергії несуть відповідальність за провадження діяльності у сфері використання ядерної енергії, щодо якої цим Законом встановлені вимоги обов`язкового отримання ліцензії та/або іншого документа дозвільного характеру і реєстрації, без одержання таких документів або реєстрації - штраф у розмірі від п`ятисот до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; В той же час, в даному випадку при придбанні джерел іонізуючого випромінювання на підставі вказаних вище договорів про закупівлю товарів за бюджетні кошти позивач виступав саме як головний розпорядник коштів по галузі «Охорона здоров`я» за напрямами, визначеними міськими цільовими програмами та вказані товари мали бути доставлені за умовами договору до закладів охорони здоров`я міста Києва, а не для провадження позивачем будь-якої діяльності у сфері використання ядерної енергії. За таких обставин, позивач не є суб`єктом діяльності у сфері використання ядерної енергії та не отримував (придбавав) з метою постачання джерела іонізуючого випромінювання, адже чинним законодавством на позивача покладено здійснення повноважень головного розпорядника бюджетних коштів виключно для придбання у тому числі джерел іонізуючого випромінювання з метою їх використання у закладах охорони здоров`я міста Києва. Тобто, як вірно було встановлено судом першої інстанції, укладаючи договори про закупівлю таких товарів, позивач не мав наміру здійснювати будь-яку господарську діяльність, а виконував лише покладені на нього обов`язки щодо закупівлі товарів, робіт і послуг по галузі «Охорона здоров`я» за напрямами, визначеними міськими цільовими програмами. Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не повинен був отримати ліцензію на використання джерел іонізуючого випромінювання, відповідно, відповідач протиправно прийняв оскаржувану постанову та наклав на позивача штраф у розмірі 8500,00 грн. за використання джерел іонізуючого випромінювання без ліцензії, а тому вказана постанова підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню. В той же час, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України. Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…». Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції. Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Результат розгляду: denied