Рішення адміністративного суду від 2022-08-31 00:00:00+03

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, 19.07.2022 звернулося до суду з позовом, в якому просить вирішити питання про: - примусове видворення з України громадянина Російської Федерації [PERSON] [INFO] ; - затримання громадянина Російської Федерації [PERSON] [INFO] з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 місяців. Обґрунтовує вказану заяву тим, що 18.07.2022 співробітниками Управління міграційної поліції ГУНП у місті Києві було виявлено громадянина Російської [PERSON] , який проживав без документів, які надавали б йому право законного перебування на території України на визначений строк та не виконав рішення про примусове повернення з України. Ще 06.05.2022 відповідача було притягнуто до відповідальності за незаконне перебування на території України, прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 20.05.2022. Відповідачем вказане рішення не оскаржувалось, однак і виконане не було. Добровільно повертатися в країну походження відповідач не має наміру, тому необхідно постановити рішення про примусове видворення громадянина Російської Федерації, за межі території України, та затримати його з метою забезпечення примусового видворення та продовжити його тримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, «Волинський» ДМС України, за адресою: с. Журавичі Луцького району Волинської області, на строк шість місяців з моменту його затримання. Рішенням\~ Ківерцівського районного суду Волинської області\~ від 19 липня 2022 року позов задоволено. Примусово видворено з України громадянина Російської Федерації [PERSON] [INFO] . Затримано громадянина Російської Федерації [PERSON] [INFO] , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його примусового видворення строком на 6 (шість) місяців. Строк затримання рахувати з моменту фактичного затримання. Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що відповідач був позбавлений права на захист, зокрема, подати заперечення щодо позову чи надати пояснення. Представник позивача 25.08.2022 подав клопотання про розгляд справи без його участі. Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце. У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів. Судом першої інстанції встановлено, що 06.05.2022 відповідача було притягнуто до відповідальності за незаконне перебування на території України, прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 20.05.2022. Відповідачем вказане рішення не оскаржувалось, однак і виконане не було. [PERSON] , 18.07.2022 повторно затримано на території України, рішення про примусове повернення в країну походження добровільно ним виконано не було, тому його поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України. Відповідача було ідентифіковано за паспортом громадянина Російської Федерації (а. с. 9-10). Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України, порушив вимоги ст. 4, 9, 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і відповідно до ст. 30 цього Закону підлягає примусовому видворенню. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773) передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. Згідно з частиною 2 статті 14 Закону № 3773, іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 3773, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Частиною 5 статті 26 Закону України Закон № 3773, передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Згідно з частиною 1 статті 30 Закону № 3773, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. Відповідно до частини 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. \~ За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:, зокрема, 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України (ч. 1 ст. 289 КАС України) Проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Недотримання зазначених вимог законодавства не дає правових підстав для задоволення заявлених вимог щодо примусового видворення відповідача за межі України. Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем, 06.05.2022 відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни (а. с. 19-21). Згідно вказаного рішення, за порушення правил перебування іноземців на території України [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Встановлено відсутність у [PERSON] законих підстав для подальшого перебування на території України. З метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства прийнято рішення, зокрема, про примусове повернення до країни походження або третьої країни \~та зобов`язано покинути територію України у термін до 20.05.2022. Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач не виконав рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, тобто добровільно не залишив територію України до 20.05.2022, а також те, що відповідач порушив правила перебування в Україні, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для видворення громадянина Російської Федерації [PERSON] в примусовому порядку та затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача вказані в апеляційній скарзі, стосовно порушення його права на захист, як підставу для скасування рішення, оскільки згідно протоколу про адміністративне затримання від 18.07.2022 (а. с. 29) [PERSON] роз`яснено його права передбачені Конституцією України, а також право на можливість отримання безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу». Крім цього, згідно доручення для надання безоплатної вторинної допомоги № 436/31-к-22 Луцького місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги та ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АС № 1042071, адвокатом Воробеєм П.О. надавалася правова допомога громадянину Російської Федерації [PERSON] . Таким чином, апеляційна скарга громадянина Російської Федерації [PERSON] не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до\~ ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Результат розгляду: denied