Рішення адміністративного суду від 2022-09-07 00:00:00+03

У квітні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУПФ, ПФУ відповідно), в якому просила: визнати протиправною відмову ГУПФ в призначенні їй пенсії за віком з 27.03.2022 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме 2019-2021 роки; зобов`язати відповідача призначити та виплатити, з врахуванням раніше виплачених сум, з 27.03.2022 позивачу пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме 2019-2021 роки. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 травня 2022 року у задоволені позову відмовлено. Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржила позивач, яка із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В апеляційній скарзі із покликанням на окремі обставини справи вказує, що відповідно до частини другої статті 45 Закону №1058-ІV при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати(доходу), який враховується під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Вказує, що відповідно до висновку, висловленого у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2016 року у справі №21-6331а15 при переведенні з пенсії призначеної згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) на пенсію згідно Закону №1058-ІV показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії. Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС, в редакції, чинній на час звернення до суду з позовом), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження. Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу пенсія за вислугу років вже була призначена на умовах Закону №1058- ІV, тому вона не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати за попередні три роки. Окрім того показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, таким яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV. Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з не правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що [PERSON] з 13.02.2019 призначено пенсію за вислугу років згідно статті 55 Закону №1788-XII (а.с.5). 27.03.2022 після досягнення пенсійного віку, передбаченого сатею 26 Закону №1058-IV позивач через електронний кабінет ПФУ звернулася до ГУПФ із заявою про призначення пенсії за віком із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV за 2019-2021 роки (а.с.7). ГУПФ листом від 07.04.2022 №999-1170/П-02/8-0700/22 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески відповідно до частини другої \~статті 42 Закону №1058 за 2019-2021 роки (а.с.9). Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними. За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. Відповідно до статті 10 Закону № 1788-XII особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один вид пенсії, за її вибором, а саме: за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника. Пунктом 3 статті 45 вказаного Закону обумовлено, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії. Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Частиною другою статті 40 Закону №1058-IV передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи. Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №127/7522/17 вказано, що за змістом частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Верховний Суд України у постанові від 29 липня 2016 року у справі №21-6331а15 висловив свою правову позицію відповідно до якої при переведенні з пенсії, призначеної згідно Закону № 1788-XII на пенсію згідно Закону № 1058-IV показник заробітної плати має враховуватися за три календарні року, що передують року призначення нового виду пенсії. Отже, лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми частини третьої статті 45 Закону №1058-IV щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-IV. Оскільки позивачу пенсію призначено пенсію відповідно до Закону№1788-XII, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-IV позивач звернулася вперше, тому висновки суду першої інстанції є помилковими. Висновки аналогічного змісту викладені також у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №243/8903/16. Щодо покликання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду викладену у постановах від 31 травня 2019 року у справі №314/272/17 та від 31 березня 2020 року у справі № 348/1296/17 то суд апеляційної інстанція зазначає, що така стосується інших обставин справи. Враховуючи обставини встановлення судом протиправності відмови відповідача та, як наслідок, порушення прав позивача суд приходить до висновку про наявність підстав для належного захисту прав позивача, шляхом визнання протиправною відмову відповідача щодо перерахунку пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2019-2021 роки та зобов`язати ГУПФ здійснити призначення та виплату з 27.03.2022 пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2019, 2020, 2021 роки. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю. Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією від 11.04.2022 №0.0.2510714972.1 та за подання апеляційної скарги у розмірі 1488,60 грн згідно квитанції від 06.06.2022 №0.0.2566733010.1. Отже, відповідно до положень статті 139 КАС сплачений позивачем судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в сумі 2481 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставного задоволення позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted