Рішення адміністративного суду від 2022-11-25 00:00:00+02

У грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю ``МК РІАЛ`` (далі - позивач, ТОВ``МК РІАЛ``, товариство) звернулося до суду з позовом, у якому просило скасувати прийняті Нововодолазькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач, ОДПІ) податкові повідомлення-рішення від 08.05.2015 №0000352200 про збільшення товариству суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (ПДВ) на 705' 414,00 грн (в тому числі, основний платіж - 305' 518,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 399' 906,00 грн) та від 20.08.2015 №0000692200 про донарахування штрафних санкцій за вказаним платежем на 304' 832,00 грн (т. І, а.с. 3-8, 23-26). На обґрунтування позовних вимог товариство посилалось на безпідставність спірних рішень та їх невідповідність вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства. Також позивач посилався на процедурні порушення щодо строків та порядку прийняття податкового повідомлення-рішення від 20.08.2015 №0000692200. Харківський окружний адміністративний суд постановою від 24.02.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2016, адміністративний позов задовольнив: скасував податкові повідомлення-рішення від 08.05.2015 №0000352200 та від 20.08.2015 №0000692200. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з відсутності порушень у діях товариства під час формування даних свого податкового обліку у період, охоплений перевіркою. Скасовуючи податкове повідомлення-рішення від 08.05.2015 №0000352200, суд дійшов висновку, що податковий облік витрат платника на поліпшення (реконструкцію) орендованих основних засобів (м`ясопереробний комплекс) не залежить від цільового призначення земельної ділянки, на якій розташовано таке майно. Тому сформований товариством податковий кредит за результатами здійсненого поліпшення орендованого об`єкта, що використовувався у його господарській діяльності, сформований правомірно, а доводи контролюючого органу про відсутній зв`язок понесених витрат товариства на реконструкцію орендованого майна із його господарською діяльністю зважаючи на цільове призначення земельної ділянки (землі сільськогосподарського призначення) є безпідставними. При цьому, аналізуючи положення норми пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку по безпідставне застосування до товариства підвищеного розміру штрафу (50%) за порушення, як за повторні. Також суд визнав, що факт несвоєчасного перерахування компенсації сільськогосподарським товаровиробникам не може бути розцінене як неправомірне використання пільги з ПДВ, за що передбачена відповідальність у формі штрафу, передбаченого пунктом 123.1 цієї статті Податкового кодексу України, та додаткового стягнення до бюджету суми податку, що підлягала нарахуванню без застосування податкової пільги. Стосовно застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 304' 832,00 грн згідно з податковим повідомленням - рішенням від 20.08.2015 №0000692200 суд виходив з того, що таке рішення прийнято з порушенням строку, передбаченого нормою пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України, без відповідного розрахунку штрафних санкцій та їх повторне застосування до товариства за одне й те ж саме порушення, але в більшому розмірі, за яке вже були нараховані штрафні санкції згідно з податковим повідомленням-рішенням від 08.05.2015 №0000352200. Суд апеляційної інстанції погодився з таким обґрунтуванням. ОДПІ подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просить скасувати зазначені судові рішення у цій справі та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову. У касаційній скарзі ОДПІ наводить доводи, що і в акті перевірки, як підставу для збільшення товариству основного зобов`язання та нарахування штрафних санкцій згідно з податковими повідомленнями - рішеннями, стосовно яких виник спір, та зазначає, що суди попередніх інстанцій до спірних правовідносин не застосували норми підпункту 14.1.181 статті 14, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 200.2, 200.3 статті 200, пункту 200.1 статті 201 Податкового кодексу України та порушили норми процесуального права - статті 7, 11, 70 Кодексу адміністративного судочинства України. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 21.07.2016 відкрив касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою відповідача. У поданому на касаційну скаргу запереченні позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2016 - без змін. 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII ''Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів'', яким Кодекс адміністративного судочинства (КАС) України викладено в новій редакції. Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII ''Перехідні положення'' КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вказана касаційна скарга була передана на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Касаційний перегляд справи здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України ''Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ'' від 15.01.2020 №460-ІХ, відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону, та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до частини першої статті 341 КАС України. Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи відповідача, заперечення повивача на касаційну, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права до встановлених у цій справі фактичних обставин, Верховний Суд дійшов таких висновків. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної планової виїзної перевірки ТОВ``МК РІАЛ`` з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.07.2014 ОДПІ складено акт від 22.04.2015 №311/20-20-22-08/35855917 із висновками про порушення товариством, зокрема норм пункту 185.1 статті 185, підпункту 192.1.2 пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.2 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу (ПК) України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ по загальній декларації на суму 686,00 грн та по декларації з ПДВ переробного підприємства - 304' 832,00 грн (т.І, а.с. 27-77; далі - акт перевірки). Порушення позивачем наведених вимог податкового законодавства полягало у вчиненні низки порушень, зокрема: (по загальній декларації) - у період, охоплений перевіркою, товариство виписало податкові накладні на постачання товару, ПДВ в ціні якого у сумі 3233,00 грн не включило до складу податкового зобов`язання; сформований податковий кредит за наслідками операцій на суму ПДВ 686,00 грн не підтверджений податковими накладними; (по декларації переробного підприємства) - товариство провело коригування сум податкового кредиту на суму ПДВ 1681,00 грн на підставі розрахунку коригування до податкових накладних, яких не стосувався цей розрахунок, або до відсутньої податкової накладної; податковий кредит на суму 299' 918,00 грн сформовано безпідставно (сформований податковий кредит на суму 29' 083,00 грн не підтверджено податковими накладними, а на суму 270' 833,00 грн - сформовано на підставі податкових накладних за операціями, вчиненими не у межах господарської діяльності). Також у акті перевірки зроблено висновок про порушення позивачем підпункту 12 пункту 1 підрозділу 2 розділу XX ПК України, оскільки товариством не була дотримана своєчасність виплати компенсації сільськогосподарським товаровиробникам за поставлене ними м`ясо в живій вазі на суму 247' 147,00 грн, яка відповідно до підпункту 13 пункту 1 підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу вважаються такою, що використана не за призначенням і підлягає стягненню до державного бюджету (т.І, а.с. 58-59). На підставі акта перевірки відповідач 08.05.2015 прийняв податкове повідомлення-рішення №0000352200 про сплату товариством грошового зобов`язання з ПДВ на суму 705' 414,00 грн, з якої: 305' 518,00 грн - основний платіж, 399'906,00 грн - штрафні (фінансові) санкції. Згідно з розрахунком сума основного зобов`язання (305' 518,00 грн) включає встановлену актом перевірки суму завищеного податкового кредиту по загальній декларації (686,00 грн), який не підтверджений податковими накладними, та суму заниженого товариством податкового зобов`язання по декларації з ПДВ переробного підприємства внаслідок допущених порушень норм статей 185, 192, 198, 200, 201 ПК України (304' 832,00 грн). Сума штрафу (399' 906,00 грн) розрахована відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України на суму заниженого податкового зобов`язання (152' 759,00 грн - 50%) та відповідно до пункту 123.2 статті 123 цього Кодексу - на суму нецільового використання податкової пільги (247' 147,00 грн - 100%) (т. І, а.с. 24-25). Визначені контролюючим органом грошові зобов`язання були сплачені позивачем з правом оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення про їх визначення відповідно до норми пункту 56.18 статті 56 ПК України. Додатково на підставі акта перевірки від 22.04.2015 №311/20-20-22-08/35855917 контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 20.08.2015 №0000692200, яким застосовав до товариства штраф за платежем ``ПДВ`` в розмірі 304' 832,00 грн. Тобто, такий акт індивідуальної дії був прийнятий контролюючим органом через чотири місяці після проведення документальної перевірки та оформлення її результатів актом, висновки якого стали підставою для прийняття контролюючим органом податкових повідомлень - рішень, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі. Контролюючий орган ці обставини не заперечує, однак наголошує, що саме інвентаризація застосованих штрафних санкцій попереднім податковим - рішенням (№0000352200) стала підставою для донарахування товариству штрафних (фінансових) санкцій у сумі 304' 832,00 грн. Пунктом 54.5 статті 54 ПК України встановлено, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом. З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення \абзац перший пункту 56.18 статті ПК України\. Відповідно до пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків. Згідно з пунктом 3.4 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 №1236 \Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства фінансів №1204 від 28.12.2015\, якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов`язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість збільшується, то крім раніше надісланого податкового повідомлення-рішення направляється окреме податкове повідомлення-рішення на суму збільшення, якому присвоюється номер та яке вноситься до відповідного реєстру податкових повідомлень-рішень у порядку, передбаченому пунктом 3.3 цього розділу. Податкове повідомлення-рішення складається згідно з цим пунктом органом державної податкової служби, який склав податкове повідомлення-рішення, протягом 3 робочих днів з дня, що настає за днем отримання таким органом рішення за результатами адміністративного або судового оскарження. Отже, право контролюючого органу прийняти нове (додаткове) рішення через тривалий період на підставі інвентаризації застосованих штрафних санкцій, застосованих попереднім податковим повідомленням-рішенням та сплачених платником, які стосувались одних й тих самих обставин, зафіксованих в акті перевірки, законом не передбачалось. Враховуючи, що податкове повідомлення-рішення від 08.05.2015 №0000352200 було прийнято з порушенням встановлених законом строків та згідно з цим рішенням до товариства вдруге були застосовані штрафні санкції за одне й те ж саме порушення (висновок про нецільове використання товариством податкової пільги у сумі 247' 147,00 грн), але в більшому розмірі, а також, що сума штрафних санкцій (304' 832,00 грн) дорівнює сумі, на яку за висновком контролюючого органу в акті перевірки товариство занизило податкові зобов`язання внаслідок інших порушень (порушення норм пункту 185.1 статті 185, підпункту 192.1.2 статті 192, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.2 статті 200, пункту 201.1 статті 201 ПК України), судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог про скасування такого рішення є обґрунтованими та законними. Доводи касаційної скарги не спростовують цих висновків, а посилання відповідача на те, що оплата позивачем донарахованого за актом перевірки податкового зобов`язання свідчить про його узгодження, є безпідставними з огляду на приписи пункту 56.18 статті 56 ПК України. Також суди попередніх інстанцій обґрунтовано визнали безпідставними донараховані позивачу зобов`язання з ПДВ на суму 270' 833,00 грн із 305' 518,00 грн згідно з податковим повідомленням - рішенням від 08.05.2015 №0000352200. Суди встановили, що однією з підстав для збільшення товариству суми грошового зобов`язання на 304' 832,00 грн із застосуванням штрафних санкцій у розмірі 50% стали висновки контролюючого органу в акті перевірки про безпідставне формування товариством податкового кредиту на суму 270' 833,00 грн за наслідками операцій із придбання робіт з реконструкції м`ясопереробного комплексу по вул. Дзержинського, 233, с. Новоселівка, Нововодолазький район на підставі договору із ПВКП ''ГЕЛІОС'' (підрядник) від 15.01.2013 №1-201ЗС. На думку контролюючого органу формування податкового кредиту на вказану суму здійснено товариством не у межах господарської діяльності, оскільки цільове призначення земельної ділянки (земельна ділянка сільськогосподарського призначення), на якій розташовано таке майно щодо якого проводилися ремотно-будівельні роботи, не передбачало її забудову. При цьому реальність господарських операцій, вартість робіт за договором від 15.01.2013 №1-201ЗС, повноту розрахунків з цим контрагентом відповідач не ставить під сумнів. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Отже, орендар має право на податковий кредит для ремонтних витрат на загальних підставах, якщо ремонт (поліпшення, реконструкція) стосувалося приміщення, яке використовується у його господарській діяльності. У судовому процесі під час судового розгляду справи суди попередніх інстанцій встановили, що основним видом діяльності ТОВ``МК РІАЛ`` є виробництво м`яса та м`ясних продуктів для реалізації. М`ясопереробний комплекс, реконструкція якого проводилась позивачем, знаходилась у користуванні підприємства на підставі договору оренди від 15.07.2012, укладеним із власником цього комплексу [PERSON] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 01.02.2012 Нововодолазькою селищною радою на підставі рішення виконавчого комітету від 26.01.2012 №24 та зареєстроване в КП ''Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро'' 03.02.2012 за реєстраційним номером 14377108). За умовами вказаного договору (пункт 3.3) позивач мав право за свій рахунок здійснювати поточний, косметичний та капітальний ремонт, проводити поліпшення, перепланування та добудову орендованого майна. Правомірність здійсненої забудови на вказаній земельній ділянці підтверджена декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, видана [PERSON] Інспекцією ДАБК у Харківській області 19.12.2011, та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Понесені позивачем витрати на поліпшення орендованого об`єкта підтверджені документами первинного обліку, копії яких долучені до матеріалів справи, а саме: податковими накладними, актами приймання виконаних робіт, платіжними документами. З огляду на зазначене, сформовані відповідачем в цій частині податкові зобов`язання (270' 833,00 грн) є безпдіставними і правомірно визнані судом такими, що підлягають скасуванню. Застосовані до позивача штрафні санкції у розмірі 50% відповідно до норми пункту 123.1 статті 123 ПК України суди також визнали протиправними. Пунктом 123.1 статті 123 ПК України передбачено нарахування підвищеного до 50% штрафу в разі відповідно повторного протягом 1095 днів визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування. Пунктом 123.1 статті 123 ПК України передбачено, що в разі самостійного визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання з відповідного податку та/або зменшення суми бюджетного відшкодування за підсумками однієї податкової перевірки повторна відповідальність у формі нарахування підвищеного до 50% штрафу не настає, якщо раніше контролюючим органом не була самостійно визначена сума податкового зобов`язання з цього податку та/або зменшення суми бюджетного відшкодування. При цьому має бути дотримана вимога щодо строку, який передбачено в абзаці 3 пункту 123.1 цієї статті ПК України. Суди встановили, що впродовж зазначеного в наведеній нормі строку (1095 днів) контролюючим органом раніше не визначалась товариству сума податкового зобов`язання з цього податку на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу. Ці обставини скаржником у касаційній скарзі не спростовані. Також, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що стаття 21 Земельного кодексу України визначає вичерпний перелік наслідків використання землі не за цільовим призначенням, які жодним чином не пов`язані та не впливають на право платника формувати податковий кредит за наслідками господарських операцій. Водночас, скасовуючи податкове повідомлення - рішення від 08.05.2015 №0000352200 в цілому, суди надали оцінку лише обставинам стосовно завищення позивачем податкового кредиту на суму 270' 833,00 грн, сформованого за наслідками операцій з придбання послуг щодо реконструкції орендованого товариством у [PERSON] на підставі договору від 15.07.2012 м`ясопереробного комплексу по вул. Дзержинського, 233, с. Новоселівка, Нововодолазький район на підставі договору підряду із ПВКП ''ГЕЛІОС'' від 15.01.2013 №1-2013_С. При цьому суди попередніх інстанцій залишили без уваги, що згідно з розрахунком донарахованих сум податку та застосованих штрафів до податкового повідомлення - рішення від 08.05.2015 №0000352200 до складу основного платежу (305' 518,00 грн) увійшли суми (686,00 грн та 304' 832,00 грн), на які, за твердженням контролюючого органу в акті перевірки, позивач занизив зобов`язання з ПДВ у період, охоплений перевіркою. Операції та обставини, які стали підставою для донарахування сум податку за основним платежем 34' 685,00 грн (305' 518,00 грн - 270' 833,00 грн) із застосуванням штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковим повідомленням - рішенням від 08.05.2015 №0000352200 суди не досліджували, хоча такі обставини заперечувалися позивачем впродовж судового розгляду справи та були складовою загальної суми грошового зобов`язання, збільшеного згідно з цим податковим повідомленням - рішенням. Не встановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, свідчить про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при розгляді справи. Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Стосовно правопорушення (підпункт 12 пункту 1 підрозділу 2 розділу XX ПК України), допущеного позивачем за висновком контролюючого органу внаслідок несвоєчасної виплати компенсації за рахунок податкової пільги сільськогосподарським товаровиробникам за поставлене ними м`ясо в живій вазі на суму 247' 147,00 грн, суди висновували, що правова конструкція норми пункту 123.2 статті 123 ПК України, на підставі якої до товариства були застосовані штрафні (фінансові) санкції у формі стягнення до бюджету суми податку, передбачає відповідальність платника саме за використання податкової пільги не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку. Тому факт несвоєчасного перерахування компенсації сільськогосподарським товаровиробникам не може бути розцінене як неправомірне використання податкової пільги з ПДВ. Однак, такі висновки судів попередніх інстанцій Колегія суддів вважає передчасними та такими, що не узгоджуються з нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини. Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Відповідно до пункту 30.9 статті 30 ПК України податкова пільга надається шляхом: а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору; б) зменшення податкового зобов`язання після нарахування податку та збору; в) встановлення зниженої ставки податку та збору; г) звільнення від сплати податку та збору. Відповідальність за особливе порушення податкового законодавства, а саме за нецільове використання податкової пільги передбачена пунктом 123.2 статті 123 ПК України. Відповідно до пункту 123.2 статті 123 ПК України використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору (обов`язкового платежу) додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів (обов`язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування. При цьому тезу норми <… додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті…> слід розуміти так, що закріплює окремий вид відповідальності платника податків та не залежить від застосування до платника податків штрафів, передбачених пунктом 123.1 статті 123 ПК України. Своєю чергою пункт 123.1 статті 123 ПК України передбачає відповідальність за заниження або завищення платником податків суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках: штраф в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування; при повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. Відповідно до абзацу першого підпункту 12 пункту 1 підрозділу 2 розділу XX ''Перехідні положення'' ПК України виплата компенсації сільськогосподарським товаровиробникам (юридичним особам за платіжними дорученнями шляхом перерахування на їх окремі рахунки, відкриті в обслуговуючих банках, фізичним особам - готівкою безпосередньо з каси переробного підприємства або згідно з договорами доручення) здійснюється переробним підприємством до 20 числа місяця, наступного за звітним (податковим) періодом. Суми податку на додану вартість, не перераховані на спеціальний рахунок або перераховані з порушенням терміну, встановленого цим пунктом, а також суми компенсації, не виплачені сільськогосподарським товаровиробникам або виплачені з порушенням терміну, встановленого цим пунктом, вважаються такими, що використані не за призначенням і підлягають стягненню до державного бюджету (підпункту 13 пункту 1 підрозділу 2 розділу XX ''Перехідні положення'' ПК України). Таким чином, суми ПДВ, що перераховуються на спеціальний рахунок, та суми компенсації сільськогосподарським товаровиробникам, перераховані з порушенням визначеного законодавством терміну, вважаються такими, що використані не за призначенням. Таке правозастосування відповідає висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.09.2018 у справі №820/702/16 (провадження №К/9901/19898/18). Підсумовуючи наведене та відповідно до частини першої статті 350, частин першої, другої статті 353 КАС України (в редакції, чинній до внесення змін в цю статтю згідно із Законом від 15.01.2020 №460-ІХ, яка набрала чинності 08.02.2020 та підлягає застосуванню при касаційному перегляді цієї справи відповідно до пункту 2 розділу II ''Прикінцеві та перехідні положення'' зазначеного Закону) ухвалені у справі судові рішення в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 08.05.2015 №0000352200 в частині визначення суми податкового зобов`язання з ПДВ за основним платежем 34' 685,00 грн та застосування штрафних фінансових (санкцій) у сумі 264' 489,50 грн (штраф у розмірі 50% суми нарахованого податкового зобов`язання - 17' 342,50 грн; штраф у вигляді стягнення до бюджету суми податку у сумі виплати компенсації сільськогосподарським товаровиробника з порушенням терміну, визначеного законодавством, - 247' 147,00 грн) підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. У зв`язку з реорганізацію Державної фіскальної служби України шляхом приєднання, поділу та утворення територіальних органів Державної податкової служби Суд допустив процесуальну заміну відповідача відповідно до частини першої статті 52 КАС України.

Результат розгляду: partial