Рішення адміністративного суду від 2022-05-19 00:00:00+03

Позивач [PERSON] \~звернувся в\~суд із\~позовом до Головного управління Національної поліції у Тернопільській області в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №578180 від 06 грудня 2022 року, якою його визнано винним за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Позов обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки інспектора є несправедливими, недоведеними, необґрунтованими й такими, що не відповідають дійсності, оскільки, як вказує позивач, згідно постанови від 06.12.2022 року він 06.12.2021 року не порушував правил дорожнього руху і станом на день подання позову (14.01.2022 року) 06.12.2022 року ще не настало. Також зазначає про те, що висновок вказаний у постанові про накладення адміністративного стягнення, не відповідає фактичним обставинам справи, не підтверджений належними та допустимими доказами. Крім того, позивач вважає, що підставами для скасування постанови є не зазначення вірної дати винесення постанови та скоєння правопорушення, відсутність підстав для зупинки транспортного засобу, не роз`яснення особі прав та обов`язків, у постанові не вказано доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення. Окрім цього, у постанові не вказано відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, а також до постанови не додано будь-яких інших доказів, які б підтверджували вчинення позивачем правопорушення. Таким чином, позивач вважає, що єдиним доказом вчинення правопорушення є сама постанова, яка є предметом спору і не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів. З огляду на наведене, позивач стверджує, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню. Ухвалою судді від 24 січня 2022 року відкрито провадження у вищевказані справі за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно відзиву на позов, Головне управління Національної поліції в Тернопільській області позову не визнає, заперечує проти нього та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки при складанні спірної постанови інспектор діяв виключно на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, тому постанова винесена з дотриманням та у повній відповідності нормам матеріального і процесуального права і до скасування не підлягає. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Тернопільській області у судове засідання не з`явився, тому враховуючи, що представником попередньо був поданий відзив на позов у прохальній частинні якого останній просить розглянути справу за його відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Головного управління Національної поліції у Тернопільській області. Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши думку позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних міркувань. Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Судом встановлено, що згідно постанови серії БАВ №578180 від 06.12.2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, [PERSON] 06.12.2021 року о 15 год. 16 хв., керував автомобілем «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] на автодорозі Т 2001, не ввімкнув ближнє світло фар, після зупинки транспортного засобу не пред`явив працівникам поліції поліс обов`язкового страхування транспортного засобу, а також під час зупинки не увімкнув аварійно світлову сигналізацію, крім того, у керованому ним транспортному засобі були затоновані фари. Вказаною постановою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КУпАП з врахуванням вимог ч.2 ст.36 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Як встановлено судом, причиною накладання інспектором поліції на позивача адмінстягнення було те, що останній керуючи автомобілем, не ввімкнув ближнє світло фар, після зупинки транспортного засобу не пред`явив працівникам поліції поліс обов`язкового страхування транспортного засобу, а також під час зупинки не увімкнув аварійно світлову сигналізацію та у керованому ним транспортному засобі були затоновані фари, чим вчинив адміністративні правопорушення передбаченні ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КУпАП. Згідно ч.1 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Частина 1 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно ч.1 ст.121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У абз. 1 і 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. За таких обставин, саме відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність своїх дій під час складання оскаржуваної постанови та наявність у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, передбаченого кожною із статтей. При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні певного правопорушення, адже діючи таким чином суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у встановлений судом строк не було надано до суду жодних доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем вимог ПДР та, як наслідок, підтверджували б факт скоєння саме ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КУпАП. Разом з цим, з оскаржуваної постанови не можливо зрозуміти коли саме вчинялося правопорушення, а також у ній не міститься посилання на технічний засіб, яким було здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), з якого можна було встановити підстави для зупинки транспортного засобу та чи роз`яснювалися права та обов`язки особі, яка притягується до адміністративної відповідальності. На думку суду, для підтвердження порушення позивачем ПДР України відповідач, відповідно до вимог статті 251 КУпАП, зобов`язаний був надати відповідні докази. Проте, відповідач не надав жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема, в матеріалах справи відсутній будь-який доказ, який би підтвердив факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КУпАП, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови. Отже, єдиним наданим доказом порушення позивачем ПДР та вчинення адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху, яке винесена 06.12.2022 року, тобто датою, яка ще не настала і у якій зазначено, що адміністративні правопорушення [PERSON] вчинені 06.12.2021 року, в той час, як постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до положень ч. 1 ст. 283 КУпАП виноситься за результатами розгляду справи. Крім цього, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така позиція суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17. Стаття 62 Конституції України, встановлює, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а). Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Враховуючи вказане вище, суд, дійшов висновку, що вчинення [PERSON] адміністративних правопорушень, вказаних в оскаржуваній постанові від 06.12.2022 року не підтверджується жодним допустимим доказом, окрім постанови про адміністративне правопорушення, складеної відповідачем без зазначення доказів правомірності винесення даної постанови, у якій містяться недоліки щодо дати її винесення. Відповідно до положень частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Тому,

Результат розгляду: granted