Рішення адміністративного суду від 2022-01-18 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергорезерв» звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просив визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 23 квітня 2021 року №00/5746/1817. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергорезерв» до Головного управління ДПС у Харківській області \~про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення \~залишено без задоволення. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергорезерв" подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вважає, що рішення прийнято з порушенням норм права рішення є незаконнім та підлягає скасуванню у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значенні для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильним застосування норм матеріального права. Вказує, що актом перевірки встановлено порушення передбачених законодавством строків сплати узгоджених платежів з ПДВ перевіркою не встановлено умисності дій позивача. Тобто, податковим органом до ТОВ «ЕНЕРГОРЕЗЕРВ» було застосовано відповідальність відповідно до пункт 124.2 статті 124 ПК України, що передбачає наявність умисних дій з боку підприємства. Апелянт наголошує, що актом перевірки жодних обґрунтувань, що позивач порушив пункт 124.2 статті 124 ПК України, а саме діяння вчинені умисно - не наведено. Вказує, що в судовому рішенні суд визнав правомірність застосування до ТОВ «ЕНЕРГОРЕЗЕРВ» положень п. 124.2 ст. 124 ПК встановленими, хоча ні жодним документом, ні поясненнями представника відповідача не підтверджено факти наявності умисних дій у позивача. Висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, судом не надано жодної оцінки позиції позивача, вона просто проігнорована судом. Окрім того, судом застосовано норму права, що не може бути застосована до цих спірних правовідносин. На підставі вищевикладеного, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 року по: справі №520/9239/21, прийняти нове рішення, який задовольнити позовні вимоги ТОВ «ЕНЕРГОРЕЗЕРВ» в повному обсязі. Визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 23 квітня 2021 року №00/5746/1817. Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином (в матеріалах справи міститься довідки про доставку електронних листів в електронний кабінет системи "Електронний Суд"). Представник позивача в судовому засіданні \~підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі. Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на те, що позивач не виконав свого обов`язку зі своєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, суд дійшов висновку про правомірність застосування до нього штрафних санкцій, визначених спірними податковими повідомленнями-рішеннями. Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДПС у Харківській області було проведено камеральну перевірку ТОВ «Енергорезерв» з питання дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість, за результатами якої контролюючим органом складено акт №5442/20-40-18-1710/31642172 від 01.04.2021, згідно висновків якого встановлено несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість по податковим деклараціям з податку на додану вартість, уточнюючим розрахункам податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок згідно таблиці № 1, чим порушено пп.57.1, 57.3 ст.57 ПК України. На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДПС у Харківській області 23.04.2021 прийнято податкове повідомлення-рішення №00/5746/1817 про донарахування сум штрафних санкцій у зв`язку з порушенням строків сплати грошового зобов`язання за період квітень, липень, серпень, вересень, жовтень 2019 року, січень 2020 року та зобов`язано \~ТОВ «Енергорезерв» сплатити штраф у розмірі 25% у сумі 280324,35 грн. Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 67 Конституції України, закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. За приписами п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Відповідно до ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Так п. 124.1. ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: - при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; - при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу. Положеннями п.124.2 ст. 124 ПК України визначено, що діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання. З вищезазначеного, можна зробити висновок, що застосування п. 124.2 ст. 124 ПК України, можливе лише у випадку встановлення податковим органом умислу в діях платника щодо не сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПКУ податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених ПКУ) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених ПКУ. При цьому згідно з абзацом другим зазначеного пункту діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПКУ та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Тобто, з системного аналізу вищевикладених норм, можна зробити висновок, що необхідною та достатньою підставою для встановлення умислу в діях платника, є встановлення обставин, які прямо стверджують що платник податку не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки а й бажав їх настання. Саме бажання настання негативних наслідків є необхідною та достатньою умовою для встановлення умислу. У свою чергу, як визначено п. 112.2 ст. 112 ПКУ, особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала змогу для дотримання правил та норм, за порушення яких ПКУ передбачено відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Положення пункту 109.3 статті 109 ПКУ містять вичерпний перелік складів податкових правопорушень, для притягнення до відповідальності за які необхідно встановити вину платника податків. Це правопорушення, передбачені пунктами 123.2123.3 та 123.5 статті 123 ПКУ, пунктами 124.2124.5 статті 124 ПКУ, а також пунктами 125-1.2125-1.4 статті 125-1 ПКУ. І всі ці склади правопорушень передбачають умисел на їх вчинення. Інші склади правопорушень, передбачених відповідними статтями ПКУ, не вимагають встановлення вини для притягнення платника податків до відповідальності. Суд зазначає, що матеріали справи, зокрема, акт про результати камеральної перевірки від 01.04.2021, та оскаржуване податкове повідомлення-рішення не містять мотивів встановлення в діях платника податку умислу, а лише наявний висновок про накладення стягнення в межах п. 124.2 ст. 124 ПК України. Тобто, відповідачем жодним чином не обґрунтовано застосування до платника податку саме п. 124.2 ст. 124 ПК України, положення якого передбачають накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання. Колегія суддів зазначає, що факт не своєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання є єдиним порушенням на яке посилається податковий орган, проте дані посилання не є доказом наявності умислу в діях позивача. \~ Пункт 124.1 ст. 124 ПК України визначає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом встановлених строків, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання. Оскільки відповідачем не доведено факт умислу в діяннях позивача, застосування п. 124.2 ст. 124 ПКУ є протиправним. Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що позивач дійсно не сплатив вчасно узгоджену суму грошового зобов`язання, що є підставою для застосування п. 124.1 ст. 124 ПКУ та тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 % погашеної суми податкового боргу при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, та у розмірі 10 % погашеної суми податкового боргу при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача зазначив, що суду наділений повноваженнями щодо визначення суми штрафу, що підлягає донарахуванню платнику податків. Дані посилання представника податкового органу колегія суддів вважає помилковими, оскільки в даному випадку до позивача застосована не та норма закону, а у суду відсутні повноваження застосовувати іншу норму закону для притягнення позивача до відповідальності, яку не застосував податковий орган під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення. \~ В даному випадку має місце не помилка в розрахунку застосованих до позивача санкцій, а помилка в застосуванні правової норми. \~ Як вже було зазначено вище, та вбачається з оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №00/5746/1817 про донарахування сум штрафних санкцій у зв`язку з порушенням строків сплати грошового зобов`язання \~було прийнято на підставі \~п. 124.2 ст. 124 ПКУ. Проте відповідачем не доведено факт умислу в діяннях позивача. Тому застосування п. 124.2 ст. 124 ПКУ є протиправним Проте суд зазначає, що контролюючий орган з врахуванням висновків суду, в порядку передбаченому законодавством, може переглянути свої висновки про необхідність нарахування штрафних санкцій за результатами проведеної камеральної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергорезерв». Отже, в ході судового розгляду справи судом відповідачем не доведено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган діяв на підставі, у межах та у спосіб, визначені чинним законодавством України. Частиною 2 \~ст.77 КАС України \~визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині застосування невірної норми Податкового кодексу України п. 124.2 ст. 124, що, в свою чергу, спричинило протиправне визначення відсоткового значення нарахованого штрафу 25%, замість належного застосування п. 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України, що передбачає 10% штрафу від погашеної суми податкового боргу. Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно з ч.2 ст.317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом, згідно платіжного доручення № 2818 від 24.05.2021р. , яка міститься в матеріалах справи (а.с.5), сплатив судовий збір в сумі 4205 грн. 00 коп. При подачі апеляційної скарги, згідно платіжного доручення № 3440 від 23.09.2021р. від 23.09.2021р., яка міститься в матеріалах справи (а.с.182), сплачено судовий збір в сумі 6308 грн. 00 коп. Всього, з урахуванням того, що позов задоволено, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в сумі 10 513, 00 грн .

Результат розгляду: granted