Рішення адміністративного суду від 2022-06-15 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, у якому просив: - визнати протиправними дії Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати у 2020 році [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі меншому ніж передбачено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ; - стягнути з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь [PERSON] недоплачену частину грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 11473,60 грн. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року визнано протиправними дії Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі меншому, ніж вісім мінімальних пенсій за віком та зобов`язано Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема відповідач вказує на те. Що в списках військовослужбовців-учасників бойових дій на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня , які надійшли до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат прізвище позивача відсутнє, в зв`язку з чим Центр не є належним відповідачем. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті. Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, [PERSON] є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. [PERSON] звернувся до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат із заявою про проведення перерахунку та доплати разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008, № 3-р/2020 від 27.02.2020, ст. 13 Закону № 3551-XII. Листом від 01.10.2021 № 05/07/м-1317-011 Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат повідомив позивача, що грошова допомога до 5 травня у 2020 році виплачена в сумі 3640,00 грн., що відповідає розміру, визначеному у постановах Кабінету Міністрів України та в межах виділених бюджетних коштів на відповідний рік, а тому підстав для здійснення перерахунку та проведення доплати до виплаченого розміру грошової допомоги немає. Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо виплати щорічної разової допомоги до 5 травня у неналежному розмірі, ніж передбачено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходячи з рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020 та правової позиції Верховного Суду від 13.01.2021, викладеній у зразковій справі №440/2722/20 дійшов висновку, що належна позивачу грошова допомога має бути виплачена у розмірі, визначеному саме Законом, а не підзаконним актом Уряду України. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. Правовий статус ветеранів війни визначає та створення належних умов для їх життєзабезпечення забезпечує Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII). Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-XIV), щорічно до 5 травня інвалідам війни ІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Пунктом 20 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» згадану вище норму права викладено в такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України». У подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 визнано неконституційними, зокрема, положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01 січня 2015 року, розділ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), згідно якої виплату до 5 травня разової грошової допомоги проводить Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення), які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що відповідають вимогам пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України (далі - центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат). Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі № 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до норм частини другої статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. З наведеного слідує, що з 27 лютого 2020 року приписи пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України у частині дії статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та приписи статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції пункту 20 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» об`єктивно не можуть запроваджувати правил призначення та виплати допомоги до 5 травня інвалідам війни, з огляду на що, саме з цієї дати у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-XІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня інвалідам війни ІІ групи як вісім мінімальних пенсій за віком. Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Таким чином, з 27.02.2020 позивач мав законне очікування на виплату одноразової допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю 2 групи внаслідок війни у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-ХІV, у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком. Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у рішенні Верховного Суду від 29.09.2020, залишеного в силі Постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021, у справі № 440/2722/20 (провадження № Пз/9901/14/20) за результатами розгляду зразкової справи. Тож, доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для виплату позивачу спірної соціальної допомоги у вказаному розмірі є безпідставними. Твердження відповідача про те, що він не є належним відповідачем у цій справі і, що до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат не надходили списки на виплату допомоги разової грошової позивачу, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вбачається з матеріалів даної справи, позивач для відновлення свого права на отримання допомоги до 5 травня у 2020 році в розмірі, визначеному законодавством, звернувся саме до відповідача і саме цим органом йому було відмовлено у здійсненні відповідної доплати (виплати допомоги в належному розмірі). Крім того, у своєму листі на звернення позивача відповідач чітко зазначав інформацію про розмір виплати здійсненої у 2020 році. Доказів того, що відповідно до поданих на виплату списків у переліку осіб, яким здійснюються відповідні виплати відсутнє прізвище позивача, відповідачем суду не надано. Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують. Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Результат розгляду: denied