Рішення адміністративного суду від 2022-01-11 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вибір" (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просило: - визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Вовчук Л.В. від 20 травня 2021 року про накладення на ТОВ «Вибір» штрафу у розмірі 5 100 грн, прийняту в межах виконавчого провадження № 65331204 з виконання рішення Господарського суду Сумської області від 22.03.2021 року у справі № 920/177/21, яке не набрало законної сили. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Вибір», подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на час прийняття оскаржуваної постанови, рішення Господарського суду Сумської області від 22.03.2021 року у справі № 920/177/21 не набрало законної сили, оскільки своєчасно оскаржено підприємством в апеляційному порядку, а отже не підлягало примусовому виконанню. При цьому, зазначає, що Закон України «Про виконавче провадження» не регламентує порядок повідомлення державного виконавця про прийняття до розгляду апеляційної скарги на рішення суду, яке перебуває на виконанні, а суд не вправі покладати на сторону виконавчого провадження обов`язок з приводу надання належним чином завіреної копії судового рішення. Шосткинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - відповідач) надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначив, що на час прийняття оскаржуваної постанови у державного виконавця були відсутні відомості про оскарження рішення суду, яке перебувало на примусовому виконанні. Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що рішенням Господарського суду Сумської області від 22.03.2021 у справі № 920/177/21 зобов`язано ТОВ «Вибір» надати учаснику Товариства [PERSON] , шляхом надіслання на адресу: [ADDRESS] , копії наступних документів: договорів на придбання та продаж за період з 01.06.2016 року по 11.01.2021 року; видаткові накладні, прибуткові накладні, товарно-транспортні накладні за період з 01.06.2016 року по 11.01.2021 року; документ, що підтверджують факти оплати (розрахункові документи) за період з 01.06.2016 року по 11.01.2021року; документи, що свідчать про наявність приміщень, обладнання за період з 01.06.2016 року по 11.01.2021 року; первинні та інші документи щодо обліку руху активів та їх державної реєстрації (оформлення права власності) за період з 01.06.2016 року по11.01.2021 (а.с. 9-16). 26.04.2021 Господарським судом Сумської області видано наказ про примусове виконання рішення від 22.03.2021 у справі № 920/177/21, на підставі якого 05.05.2021 старшим державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Осовик Т.М. відкрито виконавче провадження № 65331204 та зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 днів (а.с. 31-32, 77). Під час здійснення виконавчих дій, 20.05.2021 державним виконавцем здійснено вихід за місцезнаходженням боржника за адресою м. Шостка, вул. Святомиколаївська, 11а , про що складено акт (а.с. 106). В акті зазначено, що на сигнал в дзвоник, встановлений на воротах огороженої споруди, вийшов невідомий чоловік, який спілкувався з-за паркану, не представився. На вимогу державного виконавця зняти замок та відкрити ворота для проведення виконавчих дій чоловік відмовився, на територію споруди за вказаною адресою доступ державному виконавцю не надав. Зі слів чоловіка, директор ТОВ «Вибір» на даний час у будинку 11а, по вул. Святомиколаївській та на прилежній огороженій території відсутній. Від підпису в акті державного виконавця відмовився. Перевірити виконання судового рішення боржником, а саме передачу стягувачу документів, зазначених у виконавчому документі не вдалося. На підставі вказаного акту, 20.05.2021 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на ТОВ «Вибір» за невиконання рішення суду в розмірі 5 100,00 грн (а.с. 34-35). Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу, позивач звернувся з цим позовом до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем у спосіб та в межах, встановлених чинним законодавством, оскільки позивачем без поважних причин не виконано судове рішення, яке набрало законної сили. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404-VIII). Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII). Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Відповідно до частин 5, 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню). Згідно з частинами 1, 2 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. Зі змісту цих норм вбачається, що за процедурою виконання виконавчого документу немайнового характеру виконавець, за наслідками перевірки стану його виконання у випадку встановлення його невиконання у передбачені законом строки, накладає стягнення у вигляді штрафу. Як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій оскаржуваною у цій справі постановою державного виконавця накладено штрафи за невиконання судового рішення про надання учаснику товариства , шляхом надіслання на її поштову адресу копій документів. Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, факт не виконання боржником судового рішення без поважних причин є доведеним, а тому постанова про накладення штрафу є правомірною. Колегія суддів вважає такі висновки суду помилковими, зробленими без надання оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, зокрема акту від 20.05.2021 складеному державним виконавцем під час виходу за місцезнаходженням позивача. Так, факт невиконання судового рішення має бути встановлений державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій та зафіксований відповідним актом, на підставі якого і може бути застосовано штраф до боржника. Судом апеляційної інстанції встановлено, що 20.05.2021 державним виконавцем здійснено вихід за місцезнаходженням боржника з метою перевірки виконання судового рішення, за наслідками якого складено акт. Проте зі змісту акту вбачається, що перевірити виконання судового рішення, а саме передачу стягувачу документів, зазначених у виконавчому документі, не вдалося. Отже, вказаний акт фіксує лише факт відсутності директора підприємства на території на яку здійснено вихід державним виконавцем, наявності перешкод доступу державного виконавця до споруди, в якій знаходиться підприємство, а також відсутність можливості встановити факт невиконання судового рішення. Крім того, відповідачем не надано доказів, що перевірка виконання судового рішення здійснена виконавцем наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, а саме 10 денного строку наданого державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження. Розглядаючи справу суд першої інстанції не надав оцінки вказаним обставинам справи та доказам, не обґрунтував на підставі яких доказів встановив невиконання позивачем судового рішення та дійшов висновку про правомірність накладеного державним виконавцем штрафу. Згідно з ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, колегія суддів зазначає, що акт від 20.05.2021 не є беззаперечним та достатнім доказом невиконання боржником ТОВ "Вибір" рішення суду. Інших доказів, які б свідчили про не виконання судового рішення, з`ясування державним виконавцем у боржника обставин його виконання, а саме перевірку надіслання на адресу учасника товариства відповідних документів, матеріали справи не містять, отже оскаржувана постанова прийнята відповідачем за відсутності достатніх доказів невиконання боржником рішення суду від 22.03.2021 без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано належних доказів в підтвердження факту встановлення не виконання боржником судового рішення, а отже і правомірності прийняття оскаржуваної постанови. У зв`язку з викладеним вище, колегія суддів приходить до висновку, що постанова 20.05.2021 є протиправною та підлягає скасуванню. Разом з тим, колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги щодо неправомірності постанови про накладення штрафу, оскільки на час її прийняття до державного виконавця не надходили рішення апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження на рішення Господарського суду Сумської області від 22.03.2021 у справі № 920/177/21, які відповідно до ч.1 ст.38 Закону України " Про виконавче провадження" є підставами для зупинення виконавчого провадження. Крім того, колегія суддів зауважує, судовий наказ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, містив позначку про набрання чинності 12.04.21 рішення суду від 22.03.2021 у справі № 920/177/21 , а отже підлягало примусовому виконанню. Проте, вказані висновки не спростовують протиправність оскаржуваної постанови з огляду на недоведеність відповідачем факту порушення. Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог. Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч. ч. 1,7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що позивачем понесені витрати зі сплати судового збору за подання позову до суду першої інстанції - 2 270 грн. та апеляційної скарги - 3 405 грн., що підтверджується квитанціями від 10.06.2021 та від 10.08.2021. Враховуючи, що за наслідками судового розгляду позов задоволено у повному обсязі, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 5 675 грн. (2 270 грн +3 405 грн).

Результат розгляду: granted