Рішення адміністративного суду від 2023-05-10 00:00:00+03

У грудні 2022 року позивач Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Білинця В.О. про накладення штрафу від 29.11.2022 року у виконавчому провадженні №70214702. Відповідач надав суду першої інстанції відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що оскаржена постанова прийнята державним виконавцем в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження". Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.01.2023 у задоволенні позовної заяви відмовлено. З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, винесеним без урахування усіх обставин справи, що мають значення для прийняття законного рішення і таким, що завдає істотної шкоди законним інтересам позивача, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що відповідачем порушено порядок винесення постанови про накладення штрафу на боржника, виходячи з наступного: позивачу не надходила постанова від 14.11.2022 року у ВП 70214702; вказана постанова скасована самим державним виконавцем (що підтверджується постановою про скасування документа від 15.11.2022); позивачу постанова про накладення штрафу від 15.11.2022 надійшла лише 27.12.2022, що призвело до того, що позивач змушений був оскаржити постанову про накладення штрафу на 10200 грн, яка є по суті передчасною, оскільки винесена після постанови про накладення штрафу у сумі 5100 грн.. Також зазначає апелянт, що судом першої інстанції порушено основні засади адміністративного судочинства, серед іншого, в частині офіційного з`ясування всіх обставин справи. Суд першої інстанції не вжив вичерпних заходів щодо витребування усіх необхідних доказів та фактично вирішив справу на підставі недостатніх, неналежних та недопустимих доказів. Судом першої інстанції фактичним обставинам спору правової оцінки взагалі не надано. За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 05.01.2023 та постановити нове рішення про задоволення позовної заяви в повному обсязі. У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, жодних заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали, хоча належним чином усі були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників). Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задоволити. Судом встановлено такі фактичні обставини справи. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року в адміністративній справі №260/5756/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] пенсії, починаючи з 01 квітня 2019 року, з урахуванням довідки виданої Управлінням Служби безпеки України у Закарпатській області №294 від 13 вересня 2021 року про розмір грошового забезпечення з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум. 24 січня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 в адміністративній справі №260/5756/21, яке набрало законної сили, проведено перерахунок пенсії [PERSON] (а.с. 36, 70). 27 січня 2022 року Закарпатським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист в адміністративній справі №260/5756/21 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] пенсії, починаючи з 01 квітня 2019 року, з урахуванням довідки виданої Управлінням Служби безпеки України у Закарпатській області №294 від 13 вересня 2021 року про розмір грошового забезпечення з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум (а.с. 29). 02 листопада 2022 року [PERSON] звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Закарпатській області Південно-Західного МРУ МЮ із заявою щодо примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа в адміністративній справі №260/5756/21 (а.с. 27). 02 листопада 2022 року старшим державним виконавцем Південно-Західного МРУ МЮ Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Білинцем В.О. відкрито виконавче провадження ВП №70214702 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 27 січня 2022 року Закарпатським окружним адміністративним судом у справі №260/5756/21, про що повідомлено сторін виконавчого провадження (а.с. 5, 31). На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження позивач надіслав лист від 08 листопада 2022 року, в якому повідомив, що стягувачу виконано перерахунок пенсії 24 січня 2022 року в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження, з 01 лютого 2022 року виплата пенсії здійснюється з урахуванням рішення суду, а різниця в пенсії за минулий час з 01.04.2019 року по 31.01.2022 року облікована органами Пенсійного фонду України та буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету України. Позивач зазначив, що невиконання судового рішення управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин (а.с. 7, 33). 15 листопада 2022 року головним державним виконавцем Західного МРУ МЮ Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Білинцем В.О. винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. у ВП №70214702 за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії (а.с. 38). 29 листопада 2022 року старшим державним виконавцем Західного МЮ Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Білинцем В.О. винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 10, 43). 07 грудня 2022 року Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області надіслано до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України (а.с.47). 07 грудня 2022 року старшим державним виконавцем Західного МРУ МЮ Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Білинцем В.О. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 51). Вважаючи постанову відповідача про накладення штрафу від 29.11.2022 року у виконавчому провадженні №70214702 протиправною, позивач звернувся з цим позовом до адміністративного суду. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення на позовну заяву, у зв`язку з чим визнав позовні вимоги необґрунтованими, які суперечать вимогам закону та не відповідають обставинам справи, визнавши оскаржувану постанову правомірною і такою, що скасуванню не підлягає. Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного. Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з частинами 2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Частинами другою та третьою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII). Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (ч.3 ст.18 Закону №1404-VІІІ). Згідно із приписами статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт перший частини першої); виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята); за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста). Стаття 63 Закону №1404-VІІІ визначає порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, а саме, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (частина перша цієї статті); у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга цієї статті); виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина третя цієї статті). Згідно з ч.1 ст.75 Закону №1404-VІІІ, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч.2 ст.75 Закону №1404-VІІІ). Виходячи із зазначених вище норм Закону №1404-VІІІ, підставою для накладення на боржника штрафу є встановлення державним виконавцем факту невиконання без поважних причин боржником рішення, яким його зобов`язано особисто вчинити певні дії. Судом встановлено, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 в адміністративній справі №260/5756/21, що набрало законної сили та яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] пенсії, починаючи з 01 квітня 2019 року, з урахуванням довідки виданої Управлінням Служби безпеки України у Закарпатській області №294 від 13 вересня 2021 року про розмір грошового забезпечення з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, 24 січня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області добровільно проведено [PERSON] перерахунок пенсії. Різниця в пенсії (з урахуванням виплачених сум) за минулий час з 01.04.2019 по 31.01.2022 становить 138796,73 грн.. Вказана сума облікована органами Пенсійного фонду України та буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету України. Спірна постанова відповідача від 29.11.2022 року у виконавчому провадженні №70214702 про накладення на Головне управління ПФУ в Закарпатській області штрафу 10200 грн. прийнята у зв`язку з невиконанням боржником без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові відповідача на відповідність критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. За змістом статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є: невиконання ним виконавчого документа (судового рішення); відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення). Отже, лише невиконання боржником рішення суду і саме без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". На час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено, по-перше, факт невиконання боржником судового рішення і, по-друге, відсутність поважних причин невиконання. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це об`єктивно перешкодило виконати судове рішення. Поважними, в розумінні норм Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів вчинення державним виконавцем дій для з`ясування обставин виконання боржниками рішення суду, яке підлягає виконанню, а також відсутні дані чому відповідач дійшов висновку про те, що рішення суду не виконується Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області без поважних причин. Апеляційний суд констатує, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови належним чином не перевірив як факт виконання/невиконання судового рішення боржником на момент винесення спірної постанови, так і не дослідив поважності причин такого невиконання рішення суду в повному обсязі, тобто належним чином не скористався законодавчо закріпленими повноваженнями. Відтак спірна постанова державного виконавця винесена з порушенням норм чинного законодавства. На підставі встановлених у справі обставин колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність прийняття оскаржуваної постанови від 29.11.2022 року у виконавчому провадженні №70214702, яка підлягає скасуванню як необґрунтована, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття. Наведених вище фактичних обставин справи суд першої інстанції не врахував і дійшов помилкового висновку про безпідставність позовних вимог. Вказане підтверджує обґрунтованість доводів апеляційної скарги, яку належить задоволити. З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при розгляді адміністративної справи допустив неповне з`ясування усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржене рішення суду винесено з порушенням норм матеріального права, а тому наявні підстави для його скасування з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог. За правилами, визначеними статтею 139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Результат розгляду: granted