Рішення адміністративного суду від 2023-06-15 00:00:00+03

У березні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративною позовною заявою до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, в якій просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №537779 від 14.03.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, провадження по справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14.03.2023 року, він, керуючи транспортним засобом Daewoo Lanos, реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись по автодорозі Н11 «Дніпро-Миколаїв», був зупинений біля блокпосту «Баштан» біля села Мішково-Погорілове Миколаївського району Миколаївської області працівниками патрульної поліції. При огляді його водійських прав працівникам патрульної поліції не сподобалося посвідчення водія серії [NUMBER] від 25.08.2007 р. на ім`я [PERSON] , з огляду на те, що посвідчення водія мало невиразну фотографію, яка вицвіла з часом. Відносно нього 14.03.2023 року було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №537779, передбачену ч.2 ст. 126 КУпАП, за те, що 14.03.2023 року о 17:50 год., на автодорозі Н11 «Дніпро-Миколаїв» Миколаївської області, водій [PERSON] здійснив рух на ТЗ при цьому не мав права керувати ним, чим порушив п.2.1 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 3400,00 грн. Наявність недоліків відображення фотографії на водійських правах, виниклих за відсутності його вини, не є доказом того, що він не мав права керувати автомобілем. Вважає постанову незаконною, оскільки не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив позовну заяву задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву з якого вбачається, що на їх думку постанова повністю відповідає вимогам діючої Інструкції та чинного законодавства. Зазначають, що під час несення служби 14.03.2023 року на автодорозі Н11 «Дніпро-Миколаїв» на 316 км., поліцейським УПП в Миколаївській області капітаном поліції Жирок С.В. був зупинений автомобіль Daewoo Lanos, реєстраційний номер [NUMBER] , та під час перевірки документів було встановлено, що [PERSON] керував транспортним засобом не маючи права керування відповідним ТЗ, чим порушив п.п.2.1.А ПДР України. Після чого інспектором було винесено постанову та накладено стягнення у розмірі 3400,00 грн. При цьому, поліцейським було пояснено водію, що посвідчення водія, яке пред`явив [PERSON] , відсутнє у базі інформаційного порталу НП України, а також йому були роз`яснені його права згідно ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України. Просять відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що інспектором взводу 1 роти батальйону 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Жирок С.В. 14.03.2023 року було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 537779, передбачену ч.2 ст.126 КУпАП, за те, що 14.03.2023 року о 17:50 год., на автодорозі Н11 «Дніпро-Миколаїв» на 316 км., водій [PERSON] здійснив рух на транспортному засобі Daewoo Lanos, реєстраційний номер [NUMBER] , при цьому не мав права керування транспортним засобом, чим порушив п.п.2.1.А ПДР України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 3400,00 грн. Позивач [PERSON] свою вину заперечує, вважає, що наведені відомості не відповідають дійсності, оскільки 14.03.2023 року він керував автомобілем Daewoo Lanos, маючи належне посвідчення водія на право керування автомобілем відповідної категорії. Наявність недоліків відображення його фотографії на водійських правах серії АЕВ 055384 від 25.08.2007 року, виниклих за відсутності його вини, не є доказом того, що він не мав права керування транспортним засобом відповідної категорії. Також доказами того, що [PERSON] склав іспит на право керування ТЗ є: картка водія на ім`я [PERSON] з відміткою про видане посвідчення водія серії [NUMBER] від 25.08.2007р. та підписом відповідної особи і печаткою ВДАІ, а також свідоцтво серії [NUMBER] про те, що [PERSON] навчався за програмою підготовки водіїв транспортних засобів категорії С, з відміткою про видане посвідчення водія серії [NUMBER] від 25.08.2007р. та підписом відповідної особи і печаткою ДАІ МВС України в Дніпропетровській області. Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до ч.3 цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 та ст.284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи встановлених останнім доводів. Статтею 9\~КУпАП визначено поняття адміністративного правопорушення, а саме, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП. Згідно зі ст.\~7\~КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1, ч.2 і ч.4 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно п.8 ч.1 ст. 23 зазначеного Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Відповідно до ч.2 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Тобто, у адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. При винесенні оскаржуваної постанови серії БАБ № 537779 від 14.03.2023 року інспектором поліції повинно було бути з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 14.02.2019 року у справі №127/163/17-а, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Як вбачається з наданих до суду відеозаписів з нагрудних бодікамер працівників поліції, було зафіксовано як поліцейський пояснює, що посвідчення водія, яке пред`явив [PERSON] відсутнє у базі інформаційного порталу Національної поліції України. Однак, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження того, що [PERSON] мав право керування транспортним засобом відповідної категорії, що посвідчується посвідченням водія серії [NUMBER] від 25.08.2007 року. Також доказами того, що [PERSON] склав іспит на право керування ТЗ є: картка водія на ім`я [PERSON] з відміткою про видане посвідчення водія серії [NUMBER] від 25.08.2007р. та підписом відповідної особи і печаткою ВДАІ, а також свідоцтво серії [NUMBER] про те, що [PERSON] навчався за програмою підготовки водіїв транспортних засобів категорії С, з відміткою про видане посвідчення водія серії [NUMBER] від 25.08.2007р. та підписом відповідної особи і печаткою ДАІ МВС України в Дніпропетровській області. Також мається лист ТСЦ МВС №1244 від 28.03.2023 року, з якого вбачається, що 25.08.2007 року [PERSON] отримав у Дніпродзержинському ВРЕР посвідчення водія серії [NUMBER] та станом на 23.03.2023 року підстав для обмеження права керування транспортними засобами [PERSON] не має. Окрім того, матеріали справи містять постанову про закриття кримінального провадження від 29.03.2023 року т.в.о. начальника СД ВП №4 Миколаївського ГУНП в Миколаївській області Юлії Закриничної, з якої вбачається, що згідно висновку експерта №СЕ-19/115-23/3780-ДД від 20.03.2023, бланк посвідчення водія з серійним номером [NUMBER] на ім`я [PERSON] , відповідає встановленому зразку аналогічного бланка документу, отже не має ознак підробки. Зважаючи на те, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, винуватість позивача не доведена. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що відповідачем не було доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та не надано доказів, які б підтверджували правомірність оскаржуваної постанови. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню. Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Отже, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 536,80 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до приписів ч.ч. 4-6 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду не подано. Натомість, судом встановлено, що 17.03.2023 року між Адвокатським бюро «Бур`янський і партнери» в особі керуючого бюро адвоката Бур`янського А.В. та Гуменним А.П. було укладено Договір про надання професійної правничої допомоги № 17/03-23, за умовами якого адвокат на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги, вартість якої зазначено в Договорі про надання професійної правничої допомоги № 17/03-23 від 17.03.2023 року, а також в детальному описі робіт (наданих послуг) до Договору №17/03-23 від 17.03.2023 року та складає 4240,00 грн. А отже відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted