Рішення адміністративного суду від 2022-02-14 00:00:00+02

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ: 04.06.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Військової частини [NUMBER] та просив - визнати протиправними дії, що полягають у встановленні базового місяця за грудень 2015 грудень 2014 року, за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 січень 2016 року під час нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року протиправними; зобов`язання здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 роки, при цьому встановити базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу для проведення нарахувань та остаточного розрахунку січень 2008 року із урахуванням раніше виплаченої суми індексації. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду \~від\~ 05 листопада 2021 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено. II.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ \~ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ \~УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: Не погоджуючись з рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду \~від\~ 05 листопада 2021 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, просив його скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вимоги апеляційної скарги скаржник обґрунтовує тим, що \~суд не сприйняв до уваги аргументацію позивача, що відповідно до Постанови КМУ №1294 усім військовослужбовцям ЗСУ з 01.08.2008 були збільшені посадові оклади і посадовий оклад позивача до 01.08.2008 року в 162 грн був тотожний \~посадовому позивача в 1060 грн. з 01.01.2008 по 28.02.2018 року внаслідок початку дії постанови КМУ, але в рішенні суд чомусь зазначив, що зміна грошового забезпечення позивача відбувалась у 2013 році відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частини) №279 від 26 грудня 2013 року (додаток №6), порівнюючи між собою цифри 162 и 1060 і роблячи помилковий висновок про коливання посадового окладу позивача. Так, дійсно,зазначає апелянт , збільшення посадового окладу позивача відбулось саме 01.01.2008 (замість 162 грн. позивачу був встановлений посадовий оклад 1060 грн. на одній і тій самій посаді позивача) і початок терміну щодо встановлення оскаржу вального базового місяця , який зазначений \~в позовній заяві, розпочинається саме з 01.01.2008 року. Тому, вважає апелянт , \~посилання суду на наказ командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частини) №279 від 26 грудня 2013 року в обгрунтування зростання грошового забезпечення позивача, якого насправді не відбувалось (дод.№6) є недоречним, а аналіз аргументів позивача з посиланням на початок і кінець терміну дії Постанови КМУ №1294, дод.5,6,8,10 свідчать, що позивач перебував на одній і тій самій посаді, посадовий оклад якої тарифікувався відповідно до Постанови №1294, в межах дії даної Постанови №1294 посадові оклади військовослужбовців ЗМУ - не збільшувались і були сталими, а перебування на одній і тій самій посаді позивача свідчить про те, що посадовий оклад позивача був сталим і незмінним в період з 01.01.2008 по 28.02.2018. Саме ця обставина,на думку апелянта , \~яка не була врахована судом першої інстанції, призвела до помилкового висновку суду першої інстанції щодо зміни посадового окладу позивача в оскаржуваний період, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та винесення несправедливого рішення по суті справи і свідчить про протиправність дій відповідача і обґрунтованість позовних вимог позивача про встановлення базового місяця - 01 січня 2008 року , з дати коли в останнє за оскаржуваний період відбулось збільшення посадового окладу позивача. Аргументація суду першої інстанції стосовно порушення принципу незворотності дії нормативно-правового акту в часі є в даному випадку, на думку апелянта, \~недоречною, оскільки в рішенні суд посилається на оновлений Порядок 1078 відповідно до Постанови №1013, що його застосування відбувається з 01.01.2016 року, не враховуючи при цьому, що п.5 оновленого Порядку 1078 та п.5 Порядку 1078 в минулій редакції не суперечать один одному стосовно дій суб`єкта владних повноважень у разі збільшення посадового окладу працівника (військовослужбовця). і що пунктом 5 і оновленого Порядку і п.5 минулої редакції Порядку 1078 передбачена єдина умова зміни індексу споживчих цін - це є збільшення посадового окладу, але підвищення посадового окладу позивача після 01.01.2008 - не відбувалось . Адже саме відповідач припинив виплати індексації з грудня 2015 року, і протиправність його дій вже встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Також апелянт \~зазначає, що суд залишив поза увагою посилання позивача на роз`яснення Міністерства соціальної політики України (лист від 03.08.2020 року №220/4621), тому що відповідно до п.14 Порядку №1078 саме Міністерство соціальної політики є тим органом, уповноваженим Урядом України надавати такі роз`яснення. На запит Міністерства оборони України Мінсоцполітики повідомило, що починаючи з грудня 2015 року, з метою забезпечення єдиних умов нарахування індексації для усіх військовослужбовців, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення має здійснюватись з місяця, наступного за місяцем останнього підвищення посадових окладів військовослужбовців відповідно до рішення Уряду. Тобто, Міністерство соціальної політики України вважає, що станом на 2015- 2018 роки базовим місяцем при проведенні індексації є січень 2008 року. 05.01.2022 року до апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача на апеляційну скаргу , в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. III.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження по справі. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року розгляд справи за апеляційною скаргою призначена до розгляду у порядку письмового провадження . Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона \~підлягає задоволенню за наступних обставин : IV.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ : Судом 1-ої та апеляційної інстанції інстанції було встановлено, що [PERSON] \~з 01.08.1988 по 23.09.2020 проходив військову службу. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 27.12.2006 року № 288 [PERSON] , призначеного наказом командира Повітряного командування Південь від 07.12.2006 № 64 на посаду начальника штабу першого заступника командира авіаційної ескадрильї, з 27.12.2006 року вважати прийнявшим справи та посаду та приступившим до виконання службових обов`язків за посадою. Встановлено посадовий оклад 163 грн.(а.с.17). Наказом командира військової частини [NUMBER] від 20.12.2007 року № 281 [PERSON] , призначеного наказом командира Повітряного командування Південь від 30.11.2007 № 78 на посаду старшого помічника начальника оперативного відділення штабу, з 20.12.2007 року вважати прийнявшим справи та посаду та приступившим до виконання службових обов`язків за посадою. Встановлено оклад за посадою 162 грн. на місяць.(а.с.18) Наказом командира військової частини [NUMBER] від 26.12.2013 року № 279 [PERSON] , старшого помічника начальника оперативного відділення штабу призначено старшим помічником начальника оперативного відділення штабу. Встановлено оклад за посадою 1060,00 грн.( а.с.19). Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року у справі № 400/517/21, яке набуло законної сили 05.05.2021 року) \~визнана протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ) щодо ненарахування та невиплати позивачу \~індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, та \~\~зобов`язана\~ Військову частину [NUMBER] ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Відповідач за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року нарахував та \~виплатив індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця \~за грудень 2015 року грудень 2014 року, за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 січень 2016 року. V. \~РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ : Відповідно до\~ \~статті 19 Конституції України\~ \~\~органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими\~ \~\~\~Конституцією\~ \~\~\~та законами України. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 48 Конституції України визначено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст. 18, 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Виключно законами України визначаються величина порогу індексації грошових доходів громадян. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» \~\~військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в \~\~Конституції України \~\~та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені \~\~законом \~\~пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Згідно \~\~ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» \~\~Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. В силу ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» \~державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII від 03.07.1991 року\~ (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей\~ Закон\~ визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених\~ Конституцією України\~ гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. У\~ статті 1 Закону №1282-XII\~ визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до\~ статті 2 Закону №1282-XII\~ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Згідно з ч.1\~ ст.4 Закону №1282-XII\~ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Відповідно до ч.1\~ ст.5 Закону №1282-XII\~ підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч.2\~ ст.5 Закону №1282-XII). Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч.6\~ ст.5 Закону №1282-XII). Так, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено \~\~правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених \~\~Конституцією України \~\~гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 цього Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Відповідно до ч. 1, 5 \~\~ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» \~\~\~індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Приписами ч. 2 \~\~ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Законом України № 76-VIII від 28.12.2014 року статтю 5 доповнено частиною шостою, якою визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Статтею 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення \~визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає «Порядок проведення індексації грошових доходів населення», затверджений \~\~постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Згідно п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого \~постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (в редакції від 15.09.2015 року), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абз. 2 цього пункту. Відповідно до п. 4, 6 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого \~\~постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення. Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру. Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Крім того на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру. Європейська Конвенція про захист \~прав людини та основоположних \~свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) \~, була ратифікована Законом України N 475/97-ВР \~від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України \~є частиною національного законодавства. Згідно ч.1 \~ст.6 Конвенції \~, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно статті 1 Першого протоколу \~до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, вищевказана норма \~гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд \~при вирішенні справи керується принципом верховенства права, \~відповідно до якого зокрема людина, \~її права \~та \~свободи визнаються \~\~\~найвищими \~\~цінностями \~\~та \~\~визначають \~\~зміст \~\~і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип \~з \~урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII). Поняття «майно» в першій частині статті 1\~ Першого протоколу\~ має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу (див. рішення щодо прийнятності у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland) [ВП], заява №31443/96, пункт 98, ECHR 2002-X). Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див.\~ рішення у справі "Кечко проти України»\~ (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23). За певних обставин "легітимне очікування" на отримання "активу" також може захищатися ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "легітимне очікування", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви №68385/10 та №71378/10, §35)). Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та \~п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року \~). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Зміст \~\~зобов`язань \~\~Договірних \~держав \~за \~статтею \~13 Конвенції ( 995_004 ) залежить \~від \~характеру \~поданої \~заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить \~від \~визначеності \~сприятливого \~для \~заявника результату. \~Водночас \~засіб \~юридичного \~захисту, \~якого \~вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи \~його \~повторенню \~в \~подальшому, \~або \~\~забезпечує \~\~адекватне відшкодування за те чи інше порушення, \~яке вже відбулося. \~Навіть якщо якийсь окремий \~засіб \~юридичного \~захисту \~сам \~по \~собі \~не задовольняє \~\~вимоги \~\~статті \~\~13, \~\~задоволення \~її \~вимог \~може забезпечуватися \~\~за \~\~допомогою \~\~сукупності \~засобів \~юридичного захисту, \~передбачених \~національним \~законодавством (див. згадане вище \~рішення \~у \~справі \~Кудли, \~пп. 157-158; та рішення у справі "Вассерман \~проти \~Росії" \~(N \~2) \~(Wasserman \~v. Russia) (no. 2), N 21071/05, п. 45, від 10 квітня 2008 року). (1)\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права(ч.1-2 ст.308 КАС України , в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії) Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у\~ \~\~статті 2 КАС України\~ \~\~(в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ \~\~Конституцією\~ \~\~та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. На підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру. Системний аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку про те, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Крім того на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру. Враховуючи норми ч.3\~ \~\~ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ\~ , абз.1-2 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого\~ \~\~Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008\~ , відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та незакладення до бюджету коштів для виплати індексації не позбавляють відповідача обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку. Між тим, відсутність бюджетного фінансування вказаної витрати не позбавляє позивача права на її отримання і не звільняє від обов`язку її виплачувати. Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17. Згідно Порядку № 1078, місяць у якому підвищилося грошове забезпечення з урахуванням виплат, що входять до його складу (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення), є базовим. У разі підвищення військовослужбовцю грошового забезпечення, для визначення базового місяця при проведенні індексації здійснюється порівняння суми підвищення грошового забезпечення та суми індексації, що нараховується в місяці збільшення грошового доходу. При проведенні такого порівняння береться грошове забезпечення до підвищення у розрахунку за повний відпрацьований місяць та величина приросту індексу споживчих цін, на який нараховується індексація. Якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення. Відповідно до п. 1\~ постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294\~ «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»\~ (далі Постанова № 1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до Постанови №1294. Згідно з абзацом 5 пункту 5 Порядку №1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. Отже, з набранням чинності Постановою № 1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців. Таким чином, визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі\~ постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294\~ «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року. Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації не відбувалося. Відтак,\~ у спірний період грудня 2015 року по 28.02.2018 року саме січень 2008 року, а не грудень 2014 року, січень 2016 року як зазначає відповідач, є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача. У подальшому, після прийняття\~ постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704\~ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»\~ (набрала чинності 01 березня 2018 року), якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року. Отже, у межах спірних відносин саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу неправильно встановлено базовий місяць, то у спірний період нарахування індексації здійснювалось відповідачем неправильно, що у свою чергу призвело до нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у занижених розмірах. Апеляційний суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Апеляційний суд доходить до висновку щодо наявності \~підстав для задоволення позову , так як \~у період з грудня 2015 року по 28.02.2018 року при нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення відповідачем неправильно встановлено базовий місяць, що вплинуло на правильність нарахування індексації, та важає помилковим зворотній висновок суду 1-ої інстанції , \~а також \~вважає, що у даному випадку ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату\~ позивачу індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по 28.02.2018 року з урахуванням\~ базового місяця індексації - січень 2008 року. (2) Висновки апеляційного суду: Апеляційний суд, переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, дійшов висновку, що судом 1-ої інстанції вирішено справу із порушення норм процесуального та матеріального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, та наявні підстави для скасування . Апеляційний суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та для скасування рішення суду 1-ої інстанції, ухвалення по справі нового рішення про задоволення позову.

Результат розгляду: granted