Рішення адміністративного суду від 2024-03-28 00:00:00+02

[PERSON] звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд: - визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області протиправною щодо зменшення основного встановленого розміру пенсії з 71% грошового забезпечення на 70% грошового забезпечення (пенсії) з 01 січня 2018 року відповідно до тарифної сітки, розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців передбачених Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704-2017-п та відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсійного забезпечення (пенсії) підполковника [PERSON] з врахуванням основного встановленого розміру пенсі 71% грошового забезпечення (вислуга складає 27 років) починаючи з 01 січня 2018 рок без обмеження максимального розміру пенсії на підставі Рішення Конституційного суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 та відповідно до вимог статті 43 Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ і провести повну виплату недоотриманих пенсійних коштів за період починаючи з 01 січня 2018 року з врахуванням отриманих коштів за вказаний період; - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови підполковнику [PERSON] з проведені перерахунку і невиплати пенсії з 01 квітня 2019 року згідно виготовленої уповноваженим органом [INFO] ( [INFO] ) нової Довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року підполковника [PERSON] від 21 липня 2021 року за № 2/3/1/3258 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів її сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ та з врахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 липня 2017 року № 704-2017-п із обов`язковим врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату 100% суми пенсійного забезпечення (пенсії) військового пенсіонера підполковника [PERSON] відповідно до тарифної сітки, розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців за період починаючи з 01 квітня 2019 року згідно виготовленої уповноваженим органом [INFO] ( [INFO] ) нової Довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року підполковника [PERSON] від 21 липня 2021 року за № 2/3/1/3258 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ та з врахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 липня 2017 року № 704-2017-п із обов`язковим врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії і провести повну виплату недоотриманих пенсійних коштів за період починаючи з 01 квітня 2019 року з врахуванням проведених раніше виплат за вказаний період. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року адміністративний позов задоволено частково: - визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області протиправною щодо зменшення основного встановленого розміру пенсії [PERSON] з 71% грошового забезпечення на 70% грошового забезпечення (пенсії) з 01 січня 2018 року відповідно до тарифної сітки, розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців передбачених Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704-2017-п та відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсійного забезпечення (пенсії) [PERSON] з врахуванням основного встановленого розміру пенсії 71% грошового забезпечення (вислуга складає 27 років) починаючи з 01 січня 2018 рок без обмеження максимального розміру пенсії на підставі Рішення Конституційного суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 та відповідно до вимог статті 43 Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ з врахуванням отриманих коштів за вказаний період; - визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови [PERSON] з проведені перерахунку і невиплати пенсії з 01 квітня 2019 року згідно виготовленої уповноваженим органом [INFO] ( [INFO] ) нової Довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року підполковника [PERSON] від 21 липня 2021 року за № 2/3/1/3258 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів її сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ та з врахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 липня 2017 року № 704-2017-п із обов`язковим врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок та виплату 100% суми пенсійного забезпечення (пенсії) військового пенсіонера підполковника [PERSON] відповідно до тарифної сітки, розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців за період починаючи з 01 квітня 2019 року згідно виготовленої уповноваженим органом [INFO] ( [INFO] ) нової Довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року підполковника [PERSON] від 21 липня 2021 року за № 2/3/1/3258 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ та з врахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького укладу та деяких інших осіб» від 30 липня 2017 року № 704-2017-п із обов`язковим врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії з врахуванням проведених раніше виплат за вказаний період; - у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. До Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про виправлення описки, в якій він просив виправити описку у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 у справі № 320/8915/22 шляхом зазначення вірного найменування відповідача, а саме: «Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області» замість помилково зазначеного «Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області». Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви про виправлення описки. Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про виправлення описки. В апеляційній скарзі позивач не погоджується з судовим рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Апеляційна скарга мотивована тим, що за даними, наявними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України правильна назва відповідача є «Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області». Крім того, апелянтом звернуто увагу на те, що ним при поданні адміністративного позову зазначалися позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області. За приписами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року та на підставі ч. 2 ст. 312 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження. Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів виходить з наступного. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви про виправлення описки у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року суд першої інстанції виходив з того, що прийменники «в»/«у» в українській мові чергуються задля уникнення збігу приголосних/голосних звуків, важких для вимови. Отже, прийменники «в»/«у» є взаємозамінними, у зв`язку з чим використання будь-якого з них для написання найменування відповідача (боржника) не має значення для можливості його ідентифікації, а тому не створює жодних перешкод для виконання судового рішення. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Законодавець передбачив право сторін у будь-якому процесі на виправлення допущених у рішенні суду описок, помилок. Суд може виправити лише ті арифметичні помилки та описки, яких він сам припустився. В адміністративному процесі цьому питанню присвячена стаття 253 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ст. 253 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Питання про внесення виправлень суд може вирішити в порядку письмового провадження. У відповідності до пункту 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Аналогічне положення міститься і у пункті 17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 62 «Про судове рішення» та в пункті 19 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі». Арифметичною вважається помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку з використанням несправної техніки. Не є арифметичною помилкою, а отже і не може бути виправлене в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, застосування неправильних методик підрахунку, помилкових вихідних даних для проведення арифметичних обчислень. Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Це помилки зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Не є описками граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприймання: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів тощо. Питання виправлення помилок може розглядатись в судовому засіданні з наданням можливості особам, які беруть участь у справі, висловити думку з цього питання. Тому суд обов`язково повідомляє осіб, які беруть участь у справі, про дату, час і місце судового засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не зупиняє розгляд питання. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачем зазначено найменування відповідача: « Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області». Однак, суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги, зокрема, зазначив в рішенні відповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що за даними, наявними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України назва відповідача: «Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області». Тобто, в своєму рішенні суд першої інстанції не вірно зазначив повну назву відповідача, що обумовило звернення позивач із заявою про виправлення описки, оскільки невірне зазначення відповідача може ускладнити виконання рішення по суті. Колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог ст. 90 Цивільного кодексу України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру. Вимога щодо зазначення повного найменування (для юридичних осіб) сторін в позовній заяві встановлена ст.160 КАС України. Також, згідно вимог ч.5. ст.246 КАС України у резолютивній частині рішення обов`язково зазначається повне найменування (для юридичних осіб) сторін та інших учасників справи. Отже, зазначення правильної назви відповідача - є важливим та доцільним для виконання рішення. Посилання суду першої інстанції на те, що прийменники «в»/«у» в українській мові чергуються задля уникнення збігу приголосних/голосних звуків, важких для вимови - не є підставою для не дослідження судом обставин по справі та правильного їх встановлення, відповідно до наданих до суду документів, що є головним завданням суду відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України. Враховуючи те, що при ухваленні рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року, судом першої інстанції допущено зазначені вище описки, колегія суддів дійшла висновку, що вони підлягають виправленню. Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для виправлення описки, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви позивача про виправлення описки. Частиною 2 статті 328 КАС України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які можуть бути подані касаційні скарги після їх перегляду в апеляційному порядку. Відповідно до частини 2 ст. 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. Пунктами 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини 1 статті 294 КАС України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: 3) повернення заяви позивачеві (заявникові); 4) відмови у відкритті провадження у справі; 12) залишення позову (заяви) без розгляду; 13) закриття провадження у справі; 17) відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; 20) заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження. Таким чином, зазначеними вище нормами КАС України не передбачено можливість оскарження у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у внесенні виправлень у рішення після перегляду її в апеляційному порядку.

Результат розгляду: granted