Рішення адміністративного суду від 2022-10-20 00:00:00+03

06.04.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області (відповідач 1), Державної судової адміністрації України (відповідач 2), третьої особи без самостійних вимог Головне управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, в якому просив: 1) визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області щодо нарахування та виплати судді Кузнецовського міського суду Рівненської області [PERSON] суддівської винагороди з 18.04.2020 року до 27.08.2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування, передбаченого\~ статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~ із змінами та доповненнями; 2) зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області нарахувати та виплатити судді Кузнецовського міського суду Рівненської області [PERSON] суддівську винагороду з 18.04.2020 року до 27.08.2020 року на підставі\~ статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що встановлений на 01.01.2020 року, щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків вказаного посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, з урахуванням раніше виплачених сум. Позов обґрунтовує тим, що\~ \~\~\~Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~ № 553-IX від 13.04.2020, що набрав чинності 18 квітня 2020 року та яким встановлені обмеження розміру виплати суддівської винагороди, не відповідає нормам Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016, а тому не міг\~ бути застосований до визначення розміру виплати суддівської винагороди. Відповідач, застосовуючи вказані вище обмеження за Законом України № 553-ІХ, порушив право позивача, як працюючого судді, на отримання суддівської винагороди у розмірі, визначеному статтею 135 спеціального Закону України № 1402-VІІІ, що за своєю суттю являється порушенням майнового права (інтересу) згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції. Окрім того, норми Закону України № 553-ІХ про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в аспекті з`ясування можливості їх застосування до спірних відносин, не відповідають неодноразово описаному ЄСПЛ принципу якості закону. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області щодо нарахування та виплати судді Кузнецовського міського суду Рівненської області [PERSON] суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування, передбаченого\~ статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~ із змінами та доповненнями. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області нарахувати та виплатити судді Кузнецовського міського суду Рівненської області [PERSON] суддівську винагороду за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року на підставі\~ статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що встановлений на 01.01.2020 року, щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків вказаного посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, з урахуванням раніше виплачених сум. Виплату суддівської винагороди у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 553-ІХ від 13.04.2020, доповнено Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» статтею 29. Наведеною статтею встановлено на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, обмеження нарахування суддівської винагороди у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. У рішенні Ради суддів України № 22 від 24 квітня 2020 року зазначено, що обмеження, встановлені Законом України № 553-ІХ, слід застосовувати виключно до частини суддівської винагороди, заробітної плати, грошового забезпечення, розрахованих з 18 квітня 2020 року, пропорційно до кількості відпрацьованих у місяці робочих днів. З огляду на те, що положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у редакції Закону України № 553-ІХ на момент виникнення спірних правовідносин були чинні, у відповідача були відсутні підстави для його невиконання. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. У відповідності до частини першої\~ статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України\~ (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення \~з огляду на наступні підстави. Судом встановлені наступні обставини. Позивач працює суддею Кузнецовського міського суду Рівненської області, що підтверджується копіями Указу Президента України «Про призначення суддів» від 24.09.2016 року № 410/2016, наказом голови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17.10.2016 року № 6-к. Наказом голови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16.11.2018 № 6-к, встановлено позивачу щомісячну доплату за вислугу років з 24 вересня 2018 року у розмірі 20 відсотків посадового окладу. З 01.01.2020 розмір суддівської винагороди позивача становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року: 30 х 2102,00грн = 63060,00грн; щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 20 %. Починаючи ж з 18.04.2020 розмір виплати суддівської винагороди обмежено внаслідок застосування\~ Закону № 553-ІХ десятьма\~ розмірами мінімальної заробітної плати, що підтверджується довідкою про доходи № 1238-04/21 від 07.12.2021.\~ Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентовано\~ статтею 130 Конституції України\~ та\~ статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а тому відповідачем протиправно було обмежено позивачу виплату суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням ст.29 Закону України\~ «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне. Статтею 8 Конституції України\~ встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~ Конституція України\~ має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~ Конституції України\~ і повинні відповідати їй. Норми\~ Конституції України\~ є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі\~ Конституції України\~ гарантується. Згідно із положеннями частини 2\~ статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя (ч.1\~ ст.124 Конституції України). Відповідно до\~ ст.130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Наведені положення\~ Конституції України, юридичні позиції Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти. Згідно ч.1\~ ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII\~ (Закон №1402-VIII), суддівська винагорода регулюється цим\~ Законом\~ та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Частиною 2\~ ст.135 Закону №1402-VIII\~ визначено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Відповідно до ч.3\~ ст.135 Закону №1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Частиною 9\~ ст. 135 Закону №1402-VIII\~ встановлено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків. З 18.04.2020 набрав чинності\~ Закон №553-IX від 13.04.2020\~ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», згідно з пунктом 10 розділу І якого Закон №294-IX від 14.11.2019 «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено, зокрема, статтею 29 такого змісту (в редакції, яка діяла до ухвалення Рішення Конституційного Суду України №10-р/2020 від 28.08.2020): «Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.29 Закону). Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до ч.2 цієї статті (ч.3\~ ст.29 Закону). З аналізу наведених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що\~ Закон №553-IX від 13.04.2020\~ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», як і Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не є законами про судоустрій у розумінні ст.130\~ Конституції України. Наведеними чи іншими законами не вносилися зміни до\~ Закону №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»\~ (стосовно розміру суддівської винагороди). З цих підстав\~ Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~ не може встановлювати розміру винагороди судді. Розбіжність між нормами (різних) законів щодо регулювання одних правовідносин (розміру суддівської винагороди), яка виникла у зв`язку з набранням чинності\~ Законом №553-ІХ, має вирішуватися на користь\~ Закону №1402-VIII. Для спірних правовідносин спеціальними є норми\~ статті 135 Закону №1402-VIII, які попри те, що в часі цей\~ закон\~ прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень\~ Закону №294-ІХ\~ (у редакції\~ Закону №553-ІХ). Закон №294-ІХ\~ (у редакції\~ Закону №553-ІХ) має іншу сферу регулювання. Вимоги щодо його змісту містяться в ч.2\~ ст.95 Конституції України\~ та деталізовані у\~ Бюджетному кодексі України. Цей закон (про державний бюджет) не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.\~ Конституція України\~ не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, що наведений у постанові від 03.03.2021 №340/1916/20. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що єдиним нормативно-правовим актом, яким визначається розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій. Цей\~ закон\~ є спеціальним щодо встановлення (визначення) розміру суддівської винагороди. У разі колізії між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами, застосовувати слід спеціальний, якщо він не скасований виданим пізніше в часі загальним актом. Зміни до\~ Закону №1402-VIII\~ у частині, що регламентує розмір суддівської винагороди у період з 18.04.2020 по 28.08.2020 не вносилися, тож законних підстав для обмеження її виплати не було. Відтак, обмеження виплати у цей період суддівської винагороди розміром, що не перевищує десять розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, на підставі\~ статті 29 Закону №294-ІХ\~ було незаконним. Матеріалами справи підтверджується, що позивач з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року отримав суддівську винагороду в обмеженому розмірі згідно зі статтею 29 Закону України\~ «Про Державний бюджет України на 2020 рік». У зв`язку з цим, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача по обмеженню розміру суддівської винагороди позивача та стягнення недоплаченої йому суддівської винагороди. Статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~ видатки Державного бюджету не визначались, а також відповідно до Додатку №3 до\~ Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~ загальні видатки на забезпечення здійснення правосуддя (код 0501020)\~ Законом №553\~ були збільшені, а в частині фонду оплати праці залишились незмінними. Крім цього, апеляційний суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-/2020 у справі №1-14/2020 (230/20) визнано такими, що не відповідають\~ Конституції України\~ (є неконституційними), положення: - частин першої, третьої\~ статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року №294-ІХ\~ зі змінами; - абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року №553-ІХ. Зазначені обставини, виключають необхідність звернення відповідно до ч.4\~ ст.7 КАС України\~ до Верховного Суду з клопотанням про внесення до Конституційного Суду України подання щодо неконституційності\~ ст.29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік». Водночас, колегія суддів зазначає, що оскільки, як зазначалось вище, відповідачем положення\~ статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»\~ щодо обмеження суддівської винагороди протиправно застосовані всупереч імперативним приписам ч.2\~ ст.130 Конституції України, то визнання цієї статті неконституційною правового значення для вирішення спору не має, а тому безпідставними є і доводи апелянта, що тільки з 28.08.2020 зазначена стаття втратила чинність, а до цієї дати її застосування відповідачем було правомірним. Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити. Згідно з\~ ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~ статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied