Рішення адміністративного суду від 2022-08-18 00:00:00+03

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ 1.1. Короткий зміст позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідроенергомонтаж» (надалі також - Позивач, ТОВ «Гідроенергомонтаж») звернулось до суду з позовом до Головного управлінню ДПС в Одеській області (надалі також - Відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: від 27 травня 2021 року № 00126080701, № 00126110701, від 28 травня 2021 року № 00126870713. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані індивідуальні акти не відповідають вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), адже викладені в акті перевірки висновки щодо порушення Позивачем вимог Податкового кодексу України (надалі також - ПК України) є необґрунтованими, оскільки ним з дотриманням вимог чинного відображено в податковому обліку наслідки господарських операцій з його контрагентами, а такі операції були фактично здійснені. Крім того, у позовній заяві наведено доводи про те, що у взаємовідносинах щодо виплати безповоротної допомоги та доходу фізичним особам - підприємцям, з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування він не виступав податковим агентом, а тому не зобов`язаний був включати до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу вказані доходи. 1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2021 року задоволено позовні вимоги. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2022 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року - без змін. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що висновки Відповідача про порушення Позивачем положень податкового законодавства не підтвердились в силу того, що: - фактичне здійснення операцій між Позивачем та його контрагентами підтверджується відповідними доказами, при цьому: контрагенти Позивача не позбавлені права залучати до проведення робіт тимчасово найманих працівників, наявність навіть відповідної кількості офіційно працевлаштованих працівників вже свідчить про те, що такі контрагенти фактично здійснюють свою господарську діяльність; податковий орган безпідставно посилається на отриману податкову інформацію щодо порушення контрагентами Позивача норм податкового законодавства, так як чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку обов`язку донарахування йому певних податкових зобов`язань від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб`єктами господарювання; - основна поворотна фінансова допомога та отриманий дохід фізичних осіб-підприємців не є доходом, який включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, а, як наслідок, до Позивача безпідставно застосовано штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб. 1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, вказуючи на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права Відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалені у справі судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін. У судове засідання суду касаційної інстанції представник Позивача не прибув, хоч був повідомлений про дату час та місце судового розгляду належним чином. Так, Позивач отримав повістку 3 серпня 2022 року. Від представника Позивача [PERSON] надіслане Верховним Судом поштове відправлення, де містилась повістка, повернулось з відміткою про неможливість його вручення у зв`язку із відсутністю за відповідною адресою, а відтак відповідно до положень статті 127 КАС України повістка вважається належним чином врученою [PERSON] 5 серпня 2022 року. 2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 2.1. Доводи Відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу) Підставою касаційного оскарження у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках передбачених пунктами 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. В обґрунтування передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України підстави касаційного оскарження представник Відповідача стверджував, зокрема, про те, що П`ятим апеляційним адміністративним судом було призначено судове засідання на 27 січня 2022 року о 14:15. Однак, в цей час в управлінні супроводження судових справ Головного управління ДПС в Одеській області відбувався спалах короновірусної хвороби, а відповідальний юрист по справі №420/9173/21 - [PERSON] знаходився на лікарняному, адже хворів на COVID-19, що підтверджується результатом лабораторних досліджень №1000052232731 від 26 січня 2022 року. У зв`язку з вищевикладеним, як зазначає представник Відповідач, перед судовим засіданням до суду було подано клопотання про зупинення провадження у справі №420/9173/21 до завершення обмежувальних заходів або відкладення розгляду справи на іншу дату. Однак, як стверджує представник Відповідача, П`ятий апеляційний адміністративний суд жодним чином не відреагував на клопотання та значно обмежив можливість Відповідача довести правомірність винесених податкових повідомлень-рішень, зокрема висловити позицію контролюючого органу та заявити клопотання про виклик свідків, яке суд першої інстанції інстанції необґрунтовано не задовольнив. Таким чином, Головне управління ДПС в Одеській області вважає, що судом апеляційної інстанції були порушені фундаментальні засади адміністративного процесу. Посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, Відповідач стверджує, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою важливі обставини у справі та не враховано висновки Верховного Суду щодо подібних правовідносин, викладених у постановах від 16 квітня 2020 року у справі №826/7760/15, від 28 травня 2021 року у справі №819/357/16, а судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання про виклик свідків. 2.2. Позиція Позивача (особи, що подала відзив на касаційну скаргу) Вважаючи рішення судів першої та апеляційної інстанції законними та обґрунтованими, представник Позивача у відзиві посилається на те, що судами надано юридично правильну оцінку обставинам, відповідно до яких підтверджується дотримання вимог законодавства при формуванні даних податкового обліку. При цьому, стверджує, що наведені у касаційній скарзі доводи Відповідача щодо фактичного нездійснення операцій детально з`ясовувались під час судових засідань судів першої та апеляційної інстанцій. Позивач також вказує про обґрунтоване відхилення судом апеляційної інстанції клопотання Відповідача щодо відкладення судового розгляду. При цьому стверджує, що Відповідачем було допущено повторну неявку в судове засідання по справі за умови своєчасного та належного отримання судових повісток. Натомість, встановлення поважності чи неповажності причин неявки у судове засідання є виключною прерогативою суду. 3. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 3.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд, заслухавши представника Відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, виходить з такого. Як підтверджується матеріалами справи, 28 грудня 2021 року П`ятий апеляційний адміністративний суд постановив ухвалу, якою закінчив підготовку до розгляду адміністративної справи та призначив її до розгляду на 27 січня 2022 року об 14:15 год. 27 січня 2022 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від представника Відповідача, в якому повідомлено про те, що відповідальний юрист у справі [PERSON] знаходиться на лікарняному, адже хворий на COVID-19. При цьому, в управлінні супроводження судових прав відбувся спалах коронавірусної хвороби. На підтвердження вказаних обставин представником Відповідача [PERSON] додано копії результатів лабораторних досліджень працівників Головного управління ДПС в Одеській області, зокрема і [PERSON] від 26 січня 2022 року. Відповідне клопотання було спрямоване на відкладення судового засідання. При цьому, як підтверджується протоколом судового засідання (том 6, а.с.15), клопотання Відповідача було предметом правової оцінки суду апеляційної інстанції, яке, з урахуванням поданого представником Позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності, стало передумовою для розгляду справи в порядку письмового провадження. Відтак, наведене вище дає підстави вважати, що суд апеляційної інстанції отриману інформацію щодо хвороби уповноважено представника Відповідача не розцінив як поважні причини неявки у судове засідання суду апеляційної інстанції та вирішив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження. Попри це, як свідчить зміст наявних у справі документів, судом апеляційної інстанції взагалі не наведено мотивів, за яких він вважав, що відповідні обставини, наведені у клопотанні (том 6, а.с.1), не є поважною причиною і передумовою відкладення судового засідання. Надаючи правову оцінку таким процесуальним діям суду апеляційної інстанції, Верховний Суд звертає увагу на те, що частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Наведена норма свідчить про те, що справедливий та своєчасний розгляд спорів адміністративними судами є нерозривними поняттями, а комплексне дотримання адміністративними судами цих вимог сприяє утвердженню верховенства права у суспільстві. Аналізуючи, чи під час ухвалення рішення у справі, апеляційний суд виконав визначене перед ним завдання та чи дотримався справедливої процедури при вирішенні спору у цій справі, тобто чи було забезпечено реальну участь представника Відповідача в розгляді справи, змагальності процесу, рівності сторін та розумні строки розгляду Суд звертає увагу на таке. Згідно з частиною першою статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Тобто, відкладення розгляду справи у суді апеляційної інстанції передбачено у наступних випадках: якщо стосовно учасника справи немає відомостей про вручення йому судової повістки, а також у випадку наявності відповідного клопотання від учасника справи, якщо повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. У касаційній скарзі та під час розгляду справи в суду касаційної інстанції представник Відповідача наполягав, що йому було безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотання про відкладення судового засідання в апеляційному суді. Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у справах №802/562/18-а, №826/4504/17, звертав увагу на те, що повноваження суду щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними. Та обставина, що відповідні повноваження суду є дискреційними не створює імунітету від перевірки при касаційному розгляді справи належності використання судом свого розсуду в аспекті відповідності такого цілям та завданням, які стоять перед адміністративним судом, та в аспекті відповідності таких дій принципу верховенства права як стримуючого фактору. При цьому будь-який законодавчий припис, що встановлює певні межі розсуду, повинен бути оцінений на предмет дотримання фундаментальних вимог верховенства права, зокрема щодо співмірності (пропорційності) тій меті, за якою законом передбачене відповідне обмеження, або яке відбулось унаслідок застосування розсуду суду. Пропорційність є загальною умовою для вирішення всіх процесуальних питань у межах дискреційних повноважень і повинна належно застосовуватись на кожній стадії правозастосування. Оцінюючи дотримання принципу пропорційності, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. При цьому, судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Саме завдяки дискреції забезпечується індивідуалізація та справедливість вирішення клопотань, бо вони розглядаються в межах конкретних обставин, які мають бути враховані. Так, суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору. Такі висновки викладено Верховним Судом у постанові 14 липня 2022 року у справі № 260/4504/20. Як стверджує представник Відповідача у касаційній скарзі на час перебування справи в суді апеляційної інстанції відповідальним за супроводження справи в суді був саме [PERSON] . Розгляд справи в суді апеляційної інстанції було призначено на 27 січня 2022 року об 14:15 год. Згідно із наявною у матеріалах справи копією результатів лабораторних досліджень (том 6, а.с. 2) [PERSON] отримав позитивний результат за наслідком дослідження антигену коронавірусу Sars-CoV-2 26 січня 2022 року. При цьому відповідний біоматеріал було взято для аналізу об 17:45, а результат видано 26 січня 2022 року об 17:53 год. Тобто про свою хворобу [PERSON] , як відповідальний за ведення справи №420/9173/21 юрист, дізнався менш, ніж за добу до призначеної в апеляційному суді дати судового розгляду. З урахуванням цього обґрунтованими є доводи про те, що інші представники Відповідача, в силу короткого часу на ознайомлення із правовою позицією контролюючого органу у цій справі, не могли б о 14:15 год 27 січня 2022 року забезпечити дотримання обов`язку щодо доказування правомірності спірних у справі індивідуальних актів та належним чином представляти інтереси контролюючого органу у суді апеляційної інстанції. А в силу хвороби та спливу на той час визначеного процесуальним законом строку подання клопотання щодо розгляду справи в режимі відеоконференції [PERSON] жодним чином не зміг би взяти участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України. Як стверджував представник Відповідача, у судовому засіданні, призначеному на 27 січня 2022 року, він мав на меті заявити клопотання щодо виклику у судове засідання свідків у справі, а відтак є підстави вважати, що розгляд апеляційним судом справи за присутності відповідного представника був необхідним. Матеріали справи не дають підстав вважати, що своїми діями чи поведінкою останній намагався затягнути розгляд справи, чим би сприяв порушенню розумних строків розгляду справи. 27 січня 2022 року було призначено перше судове засідання в суді апеляційної інстанції. При цьому, всупереч наведених у відзиві на касаційну скаргу доводів представника Позивача, матеріали справи свідчать, що інші судові засідання апеляційним судом призначені не були. Суд повторно акцентує увагу також й на тому, що, незважаючи на повідомлення представником Відповідача про хворобу відповідного супроводжуючого справу юриста, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу в порядку письмового провадження, не навів жодних мотивів, які б, на його думку, свідчили про відсутність підстав для відкладення судового засідання та розгляду справи в порядку письмового провадження. Неведене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір, з метою своєчасного судового розгляду не дотримався передбачені частиною першою статті 2 КАС України вимоги щодо справедливого судового розгляду, що призвело до того, що справа розглянута за відсутності представника Відповідача з порушенням загальних принципів адміністративного судочинства; дискреційні повноваження щодо вирішення питання про відкладення судового розгляду суд апеляційної інстанції використав без дотримання принципу пропорційності. Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, з-поміж іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. З метою безумовного дотримання цього конституційного принципу в частині третій статті 2 та статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі. Принцип змагальності судового провадження охоплює, зокрема, можливість коментувати представлені докази і пояснення у належній формі та у встановлений час. З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи постанову в порядку письмового провадження, без представника Відповідача , який виявив бажання бути присутнім в судовому засіданні, будучи обізнаним щодо хвороби відповідального представника, з метою забезпечення права учасників справи брати участь у судовому процесі, мав здійснити процесуальні дії не лише задля забезпечення своєчасного, а й для справедливого судового розгляду. Зважаючи на викладене, предмет касаційного оскарження та приписи статті 353 КАС України, касаційну скаргу слід задовольнити частково та скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції із направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції під час нового апеляційного розгляду повинен врахувати висновки і мотиви, наведені у цій постанові, й ухвалити судове рішення, яке б відповідало завданням адміністративного судочинства та принципу верховенства права. Інші доводи та вимоги касаційної скарги суд касаційної інстанції не розглядає, оскільки під час розгляду справи виявлено порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, які є підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд. 3.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є обґрунтованими.

Результат розгляду: partial