Рішення адміністративного суду від 2022-06-02 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати рішення відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту від 18.02.2021 №302-4/04-23 про зняття з реєстрації місця проживання; - зобов`язати відповідача зняти з реєстрації місця проживання позивача з адреси: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що підстави для відмови у знятті з реєстрації місця проживання встановлено ст.9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Однак, нормою вказаної статті не передбачено таку підставу для відмови у знятті з реєстрації місця проживання, як реєстрація за спірною адресою малолітніх дітей позивача, на що посилався відповідач, приймаючи оскаржуване рішення. Позивач вважає, що відмовляючи у знятті з реєстрації місця проживання на підставі, яка не передбачена ст.9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», відповідач діяв з порушенням норм чинного законодавства. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено зокрема про те, що не дивлячись на реєстрацію [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) за адресою: [ADDRESS] , останні фактично проживають за даною адресою з матір`ю - [PERSON] , що підтверджується довідкою від 01.03.2021, виданою головою правління ОСББ «Олександрівський посад» та договором про участь батьків у вихованні дітей від 15.04.2020 №342. Натомість позивач не проживає за вказаною адресою з 20.07.2017, що підтверджується рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2018 по справі №337/4170/17 та довідкою ОСББ «Олександрівський посад» від 01.03.2021. Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про те, що суд першої інстанції не врахував усі фактичні обставини справи, внаслідок чого не встановив порушення відповідачем права позивача на вільний вибір місця проживання. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про те, що Правилами №207 чітко визначено, що малолітня дитина обов`язково повинна бути зареєстрована разом з одним із батьків, тому у разі зняття з місця реєстрації [PERSON] за вищезазначеною адресою, за цією адресою залишились би малолітні діти без батьків, що суперечить діючому законодавству. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] з 12.02.2010 перебував з [PERSON] у шлюбі, який зареєстровано Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 34. Від шлюбі народилися двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копії свідоцтв про народження серія [NUMBER] від 15.06.2010 та серія [NUMBER] від 22.10.2013. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2018 по справі №337/4170/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 24.04.2018 по справі №337/4170/17 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2018 по цій справі змінено, зазначивши, що причиною розірвання шлюбу стало небажання позивача [PERSON] продовжувати сімейне життя з [PERSON] , втрата ним почуття любові і поваги до своєї дружини, а також що шлюбні відносини сторони припинили з кінця жовтня 2017 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без зміни. Після розірвання шлюбу спільні діти залишилися проживати разом із матір`ю, [PERSON] , що підтверджується пунктом 2 Договору від 15.04.2020, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О. та зареєстрованим у реєстрі за №342. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте за вказаною адресою фактично не проживає. За адресою: [ADDRESS] на даний час проживають [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить довідка від 01.03.2021, видана головою правління ОСББ «Олександрівський посад». При цьому, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 18.02.2021 позивач звернувся до відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із заявою №302-4/04-23 про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , однак у знятті з місця проживання відмовлено із посиланням на приписи п. 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 11, 26 Постанови Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», оскільки особа не подала необхідних документів та із зазначенням про те, що зняття з реєстрації неможливе, оскільки за даною адресою зареєстровані малолітні діти заявника. Правомірність відмови відповідача у знятті [PERSON] з реєстрації місця проживання є предметом судового розгляду у даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-ІV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження. Згідно зі статтею 7 вказаного Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; - судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; - свідоцтва про смерть; - паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; - інших документів, які свідчать про припинення підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Правила № 207), встановлено, що ці Правила визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів. Відповідно до пункту 26 Правил № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11. Разом із заявою особа подає: документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами). Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Підстави для відмови у знятті з реєстрації місця проживання встановлено статтею 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» та пункті 11 Правил № 207, якими передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови. Згідно з пунктом 27 Правил №207 працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання, особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про зняття з реєстрації місця проживання та наявність документів, необхідних для зняття з реєстрації місця проживання, про що зазначений працівник робить відповідний запис у цій заяві. Працівник органу реєстрації у день звернення особи (її представника) або в день отримання документів від центру надання адміністративних послуг, представника спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, посадової особи виконавців послуг з управління (утримання) багатоквартирного будинку (гуртожитку), об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельного кооперативу, управителя багатоквартирного будинку, зокрема приймає рішення про зняття з реєстрації або про відмову у знятті з реєстрації місця проживання особи. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підставою для відмови [PERSON] у знятті з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , є неподання необхідних документів або інформації щодо обставин реєстрації за цією адресою разом із позивачем його малолітніх дітей, які, у разі знаття позивача з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, залишилися б зареєстрованими без батьків. Суд першої інстанції погодився з мотивами прийняття Департаментом оскаржуваного рішення та зазначив, що чинним законодавством України визначено, що місце проживання дитини має бути місцем проживання її батьків або одного з них. Також пунктом 18 Правил №207 встановлено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Таким чином, Правилами №207 чітко визначено, що малолітня дитина обов`язково повинна бути зареєстрована разом з одним із батьків, і зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини здійснюється виключно разом з одним із батьків. Тобто, при знятті з реєстрації того з батьків, з ким зареєстровані діти до 14 років, вони (діти) повинні бути також зняті з реєстрації. Вказані приписи Правил №207 щодо реєстрації місця проживання не суперечать нормам статті 160 Сімейного кодексу України, якою визначено що місце проживання малолітньої дитини, визначається за згодою батьків. Разом з тим суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим. Так, статтею 29 Цивільного кодексу України встановлено, що місцем проживання особи від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Також статтею 160 Сімейного кодексу України закріплено право батьків на визначення місця проживання дитини. Згідно з цією статтею місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Аналіз наведених норм законодавства дає можливість дійти висновку, що закон пов`язує місце проживання дитини не з місцем реєстрації останньої або її батьків/одного з них, а саме з місцем проживання її батьків/одного з них. Судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що позивач та його колишня дружина, як батьки неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дійшли згоди про те, що після розірвання шлюбу діти залишаються проживати з матір`ю, [PERSON] , в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка перейшла у власність останньої на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою суду, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За вказаною адресою діти з мамою проживають до тепер, що підтверджується довідкою ОСББ «Олександрівський посад». При цьому не можна вважати обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що малолітня дитина обов`язково повинна бути зареєстрована разом з одним із батьків, і зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини здійснюється виключно разом з одним із батьків, адже жодний з вищенаведених нормативно-правових актів не містить таких застережень. Буквальне ж тлумачення пункту 18 Правил № 207 свідчить про те, що названа норма встановлює особливий порядок реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, в разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами. При цьому ані наведений пункт Правил № 207, ані інші положення цих Правил не встановлюють обов`язок зняття з реєстрації місця проживання дітей, якщо батьки або один з них виявив бажання зняти з реєстрації місця проживання за цією ж адресою. Навпаки норми Порядку № 207 направлені на захист житлових прав неповнолітніх дітей та недопущення необґрунтованого та свавільного зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами. Пункт 26 Правил вимагає отримання письмової згоди другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків у випадку зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків. При цьому така згода не вимагається, якщо у відповідній заяві один з батьків не ставить питання щодо одночасного зняття з реєстрації місця проживання дитини. Відтак посилання відповідачем в оскаржуваному рішенні на пункт 26 Порядку № 207 є необґрунтованим. Разом з тим проживання дитини за певною адресою з одним з батьків, місце проживання якого зареєстровано за іншою адресою, не має обмежувати іншого з батьків на вільне визначення місця проживання та право бути зареєстрованим за фактичним місцем проживанням відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і не є відповідно до чинного законодавства підставою для відмови у знятті з реєстрації місця проживання одного з батьків. Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуване рішення відповідача носить протиправний характер. Рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для його скасування.

Результат розгляду: granted