Рішення адміністративного суду від 2022-04-27 00:00:00+03

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20 травня 2020 року № 0529590405. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2021 р. у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне встановлення всіх обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 30.03.2022. У зв`язку з тим, що розгляд справи 30.03.2022 не відбувся, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2022 призначено розгляд апеляційної скарги на 27.04.2022 у порядку письмового провадження. Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України. Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС від 20 травня 2020 року № 0529590405, за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених пунктом 201.10 статті 201, та згідно з пунктом 1201 статті 1201 Податкового кодексу України, за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 61 до 365 календарних днів на суму податку на додану вартість 125000,00 грн. до АО «Василь Кісіль і Партнери» застосований штраф у розмірі 40% у сумі 50000,00 грн. Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта від 22 квітня 2020 року № 7743/26-15-04-05-16/26296883 про результати камеральної перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних АО «Юридична фірма «Василь Кісіль і Партнери» (ПН 26296883), з урахуванням розгляду заперечень на акт перевірки, які листом від 19 травня 2020 року № 75742/10/26-15-04-05-14 залишено без задоволення, а висновки акта перевірки - без змін. Так, перевіркою було встановлено порушення позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: податкова накладна від 16 жовтня 2019 року № 82 зареєстрована 27 січня 2020 року із затримкою на 73 календарних дні. Позивачем було подано заперечення та скаргу. Рішенням ДПС України від 21 липня 2020 року № 23324/6/99-00-06-02-05-06 за наслідками розгляду скарги позивача на податкове повідомлення-рішення від 20 травня 2020 року № 0529590405, зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення. Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням про застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивач під час розгляду даного спору не надав будь-яких доказів, які б свідчили про виправлення технічної помилки та, що ТОВ «Укрдонінвест» на момент складення податкової накладної від 16 жовтня 2019 року № 82 було платником податку на додану вартість, про неактуальності інформації Реєстру платників податку на додану вартість та, як наслідок, доказів на підтвердження необхідності виправлення податкової накладної шляхом виписування розрахунку коригування № 1 до податкової накладної № 33 від 16 жовтня 2019 року та нової податкової накладної від 16 жовтня 2019 року № 82. За висновками суду, позивач не довів, що у межах спірних правовідносин АО «Василь Кісіль і Партнери» виправило помилку шляхом складення нової податкової накладної 27 січня 2020 року. У справі відсутні докази допущення позивачем будь-яких помилок при складанні податкової накладної від 16 жовтня 2019 року № 82. Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк, судом першої інстанції не було враховано, що станом на дату її первинної реєстрації, у позивача були відсутні підстави для зазначення у спірній податковій накладній на постачання послуг ТОВ «Укрдонінвест» про його реєстрацію як платника податку на додану вартість, у зв`язку з наявністю запису про анулювання реєстрації ТОВ «Укрдонінвест» в реєстрі платників податку на додану вартість. За доводами апелянта, фактично АО «Василь Кісіль і Партнери» шляхом подання розрахунку коригування та складення нової податкової накладної виправило інформацію, зазначивши ТОВ «Укрдонінвест» платником податку на додану вартість, а первісна податкова накладна складена на зареєстрована у порядку та у строки, визначені Податковим кодексом України. Так, зазначивши, що застосування штрафних санкцій до позивача за нібито порушення граничного строку реєстрації податкових накладних в ЄРПН, суд першої інстанції неправильно застосував положення п. 201.10 ст. 201, п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України. Також, наголошено на тому, що повторна реєстрація позивачем податкової накладної була єдиним способом позивача в умовах неактуальності даних в реєстрі платників ПДВ надати контрагенту можливість віднести сплачену суму ПДВ до податкового кредиту. Всі докази неактуальної інформації з боку податкового органу та дій позивача по виправленню помилки, наявні в матеріалах справи та були надані разом із позовною заявою. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. За змістом пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом. За приписами пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг. Відповідно до абзаців першого та четвертого пункту 1201.1 пункту статті 1201 Податкового кодексу України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів. З наведеного слідує, що саме порушення граничного строку для реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних від 61 до 365 календарних днів, є безумовною підставою для накладення штрафу у розмірі 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних. Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції, було досліджено, що АО «Василь Кісіль і Партнери» склало 16 жовтня 2019 року податкову накладну № 33 на загальну суму 750000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 125000,00 грн. з відмітко. «х» у верхній лівій частині «не підлягає наданню отримувачу (покупцю)» із зазначенням типу причини - 02, отримувач - неплатник, індивідуальний податковий номер - 100000000000. Вказана податкова накладна зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 12 листопада 2019 року, про що свідчить копія квитанції № 1. Тобто, податкова накладна № 33 була зареєстрована у встановлені ПК України строки та з відміткою, проставленою самим позивачем не підлягає наданню отримувачу (покупцю) із зазначенням типу причини: отримувач - неплатник. Водночас, позивач повідомляє, що податкова накладна була складена в межах укладеного між АО «Василь Кісіль і Партнери» та ТОВ «Укрдонінвест» договору про юридичні послуги від 24 вересня 2019 року № 1539-19 внаслідок сплати останнім на користь позивача 750000,00 грн., а станом на момент складення податкової накладної від 16 жовтня 2019 року № 33, у позивача були відсутні підстави для відображення інформації про ТОВ «Укрдонінвест» як про платника податку на додану вартість, оскільки при перевірці даних реєстру платників податку на додану вартість, що розміщені в Електронному кабінеті платника податків, та перевіривши реквізити договору про юридичні послуги від 24 вересня 2019 року № 1539-19, інформація щодо ТОВ «Укрдонінвест» як про платника податку на додану вартість була відсутня. Тобто, позивач при здійсненні реєстрації вказаної накладної самостійно обрав та відобразив, що контрагент не є платником ПДВ. Тобто, за для правильного вирішення даного спору, слід встановити, що вказане відображення - не є платником ПДВ є саме технічною помилкою, а також, що ТОВ «Укрдонінвест» саме на дату реєстрації дійсно було платником ПДВ. Також, важливим є й те, що штрафні санкції були застосовані за порушення граничних строків реєстрації не первинної податкової накладної, а саме ПН № 82 від 16.10.2019 (73 дні). Так, на підтвердження своєї позиції позивач надав копії договору про надання юридичних послуг та сторінки з Електронного кабінету платника податків, в якому відображено інформацію про анулювання реєстрації платника податку 07 вересня 2004 року. Позивач також зазначив, що ТОВ «Укрдонінвест» не повідомив про наявність у нього статусу платника податку на додану вартість. Тобто, станом на дату реєстрації ПН № 33, вказане зазначення не є платником ПДВ, не було технічною помилковою. У подальшому, позивач отримав у телефонному режимі від ТОВ «Укрдонінвест» інформацію про наявність в у нього статусу платника податку на додану вартість на момент реєстрації податкової накладної від 16 жовтня 2019 року № 33; 27 січня 2020 року позивач склав розрахунок коригування № 1 до податкової накладної № 33 від 16 жовтня 2019 року на загальну суму «-750000,00 грн.», у тому числі податок на додану вартість «- 125000,00 грн.», зареєстрований в Єдиному реєстрі податкових накладних 28 січня 2020 року; 27 січня 2020 року позивач склав та зареєстрував у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 16 жовтня 2019 року № 82 для ТОВ «Укрдонінвест» на поставку юридичних послуг на загальну суму 750000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 125000,00 грн. Тобто, позивач вказаними діями надав можливість контрагенту відобразити ПДВ до податкового кредиту, але це не є виправленням технічної помилки. На думку позивача, повторна реєстрація податкової накладної № 82 від 16 жовтня 2019 року є єдиним технічним способом надати ТОВ «Укрдонінвест» можливість віднести сплачену суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту в умовах неактуальності даних в Реєстрі платників податку на додану вартість. Разом із тим, суд першої інстанції правильно наголосив на тому, що позивач не надав будь-яких доказів, які б свідчили про виправлення технічної помилки та, що ТОВ «Укрдонінвест» на момент складення податкової накладної від 16 жовтня 2019 року № 82 було платником податку на додану вартість, про неактуальності інформації Реєстру платників податку на додану вартість та, як наслідок, доказів на підтвердження необхідності виправлення податкової накладної шляхом виписування розрахунку коригування № 1 до податкової накладної № 33 від 16 жовтня 2019 року та нової податкової накладної від 16 жовтня 2019 року № 82. У справі відсутні докази допущення позивачем будь-яких помилок при складанні податкової накладної від 16 жовтня 2019 року № 82. У свою чергу, посилання апелянта на те, що в матеріалах справи наявні докази неактуальної інформації з боку податкового органу щодо статусу платника ПДВ у контрагента, на переконання колегії суддів не є доведеними, адже вони дійсно не дають можливість встановити чи був контрагент позивача на дату реєстрації ПН № 33 платником ПДВ, адже містить інформації про дату анулювання статусу платника ПДВ ще у 2002 році. Водночас, наданий до апеляційної скарги лист ДПС України від 25.02.2020 № 7065/6/99-00-04-01-01-06 в якому зазначено, що за даними Реєстру платників ПДВ та ІТС «Податковий блок», ТОВ «Укрдонінвест» зареєстровано платником ПДВ з 09.10.2000, не приймається колегією суддів, адже не був доданий до справи під час розгляду спору в суді першої інстанції, не слугував доказом при прийнятті судом рішення та не має об`єктивних обставин неможливості його надання під час розгляду спору в суд першої інстанції. Щодо посилання апелянта на практику Верховного Суду, де вказано, що повторна реєстрація позивачем податкових накладних є єдиним технічно можливим способом усунення помилки в раніше виписаних та вчасно зареєстрованих податкових накладних, з метою надання покупцю товарів/послуг можливості нарахувати суми податку, що відносяться до податкового кредиту, не може бути прийнята до уваги в даному випадку, у зв`язку із відсутністю у справі доказів того, що ТОВ «Укрдонінвест» на момент складення податкової накладної від 16 жовтня 2019 року № 82 мало статус платника податку на додану вартість, а також відсутність факту виправлення самої технічної помилки, адже дії позивача у цьому разі не є технічною помилкою. Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 20 травня 2020 року № 0529590405 нормативно та документально не підтверджуються та не підлягають задоволенню. За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Результат розгляду: denied