Рішення адміністративного суду від 2022-03-16 00:00:00+02

В березні 2021 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] , про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2021 здійснено заміну первісного відповідача - Регіональний сервісний центр МВС України у Вінницькій області, на належного відповідача - Головний сервісний центр МВС в особі Територіального сервісного центру №0541 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області (філія ГСЦ МВС). Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.05.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] . Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник відзначив про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, надавши оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, відзначає наступне. Судом встановлено наступні обставини справи. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13.01.2020 в цивільній справі 128/1615/16-ц позов [PERSON] задоволено. Визнано недійсною довіреність від 03.02.2015 року, видану від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області Вержиковським О.М. зареєстровану в реєстрі за №101 з моменту її вчинення з виключенням з Єдиного реєстру довіреностей. Визнано за [PERSON] право власності на автомобіль вантажний/фургон малотонажний В, марки "FORD TRANSIT", 1994 року випуску, колір сірий, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] на вантажний автомобіль марки "FORD TRANSIT", 1994 року випуску, колір сірий, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Витребувано вантажний автомобіль марки "FORD TRANSIT", 1994 року випуску, колір сірий, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] із чужого незаконного володіння у [PERSON] на користь [PERSON] (т. 1, а.с. 6 - 9). Постановою Вінницького апеляційного суду від 30.04.2020 апеляційну скаргу [PERSON] , подану його представником - адвокатом Маркевичем Т.Л., задоволено частково. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року в частині вимог про скасування державної реєстрації права власності на вантажний автомобіль марки "FORD TRANSIT", 1994 року випуску, колір сірий, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , за [PERSON] та витребування на користь [PERSON] вантажного автомобіля марки "FORD TRANSIT", 1994 року випуску, колір сірий, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , з володіння [PERSON] скасовано. У позові [PERSON] в цій частині відмовлено. В решті рішення залишено без змін. (т. 1, а.с. 10 -13). 28.05.2020 [PERSON] звернувся до ТСЦ № 0541 (на правах відділу м. Вінниця) РСЦ МВС у Вінницькій області з заявою щодо скасування державної реєстрації транспортного засобу "FORD TRANSIT", 1994 року випуску, колір - сірий, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , та визнання права власності на даний транспортний засіб, згідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13.01.2020 у справі № 128/1615/16-ц. На підставі вищезазначеного рішення суду та відповідно до вимог п. 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1338, було скасовано державну реєстрацію, а саме операції: "430 - Перереєстрація при заміні свідоцтва про реєстрацію" від 29.04.2015; "40 - Вторинна реєстрація ТЗ придбаного в торговельній організації" 06.02.2015; "530 - Зняття з обліку для реалізації" від 06.02.2015. У зв`язку з цим, відповідачем на підставі висновку ТСЦ № 0541 від 03.06.2020 було скасовано операцію зняття з обліку автомобіля "FORD TRANSIT", 1994 року випуску, колір - сірий, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] з громадянина [PERSON] та подальшу реєстрацію відповідного транспортного засобу на громадянина [PERSON] (т. 1, а.с. 19 - 22). Додатковою постановою Вінницького апеляційного суду від 18.06.2020 в справі №128/1615/16-ц заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення задоволено, прийнято додаткову постанову, якою апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року в частині вимоги про визнання за [PERSON] права власності на автомобіль вантажний/фургон малотонажний В, марки "FORD TRANSIT", 1994 року випуску, колір сірий, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] скасовано. У позові [PERSON] в цій частині відмовлено (т. 1, а.с. 143 - 144). В подальшому, [PERSON] звернувся до відповідача із заявою від 27.08.2020 року та від 04.09.2020 року №272860128, в яких просив зареєструвати транспортний засіб марки "FORD TRANSIT", 1994 року випуску, колір сірий, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] за ним, на підставі судових рішень у справі №128/1615/16-ц, а саме постанови Вінницького апеляційного суду від 30.04.2020 року та додаткової постанови Вінницького апеляційного суду від 18.06.2020 року ( т. 1 а.с. 170, 151 - 152 ). 08.10.2020 відповідачем проведено реєстрацію вказаного транспортного засобу за рішенням суду за [PERSON] (т. 1, а.с. 148 - 150). На запит представника позивача - адвоката Дроненка Ю.В., 16.01.2021 року відповідачем було надано інформацію про підстави скасування операції щодо реєстрації транспортного засобу за [PERSON] та державної реєстрації вказаного транспортного засобу за новим власником - [PERSON] (т. 1, а.с. 27 - 28). 22.04.2021 ТСЦ № 0541 здійснено операцію з перереєстрації транспортного засобу "FORD TRANSIT", 1994 року випуску, колір - сірий, номер кузова [NUMBER] з [PERSON] на нового власника - [PERSON] на підставі оплатного договору купівлі-продажу, укладеного у суб`єкта господарювання №7594/21/4955 від 22.04.2021, між ФОП [PERSON] та [PERSON] (т. 2, а.с. 59 - 67 ). Позивач, вважаючи порушеними свої права внаслідок проведених відповідачем реєстраційних дій, звернувся до суду з даним позовом. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що для здійснення перереєстрації автомобіля "FORD TRANSIT", 1994 року випуску, колір - сірий, номер кузова [NUMBER] , до ТСЦ № 0541 було надано всі необхідні документи, передбачені Порядком № 1388, а отже операція з перереєстрації спірного транспортного засобу була проведена за наявності належних документів. Вирішуючи питання про обґрунтованість та доцільність висновків суду першої інстанції, а також доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Положеннями пункту 1 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коди один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно - правових відносин. Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. За усталеною судовою практикою Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У частині 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Колегія суддів зауважує, що спірні правовідносини пов`язані з правом користування та розпорядження майном, адже ініційований позивачем спір з приводу протиправності перереєстрації транспортного засобу та зобов`язання поновити реєстрацію транспортного засобу має цивільно-правову природу, оскільки спрямовані на зміну (припинення) цивільних прав останнього. Отже, цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини пов`язані з правом користування та розпорядження майном та мають цивільно-правову природу, оскільки спрямовані на зміну (припинення) цивільних прав. Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції помилково не враховано вищезазначених положень та розглянуто спір по суті за правилами адміністративного судочинства. Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги. З огляду на наведене, враховуючи характер спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про те, що вказаний спір не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду першої інстанції про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства є помилковим. Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає нормам процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям постанови про закриття провадження у даній справі.

Результат розгляду: partial