Рішення адміністративного суду від 2022-04-28 00:00:00+03

В липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови позивачу у зарахуванні періоду проходження ним військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979 до страхового стажу при призначені пенсії за віком та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період проходження ним військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979 та призначити йому пенсію з дня звернення за її призначенням, тобто з 14.04.2021. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.04.2021 за № 025750004776 про відмову у призначені пенсії [PERSON] . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу [PERSON] період проходження військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979 та призначити [PERSON] з 14.04.2021 пенсію за віком у відповідності до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14 квітня 2021 року позивач, у зв`язку із досягненням 63-річного віку, звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Постановою Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за № 339/35961, яка набрала чинності 30.03.2021, пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) викладено в такій редакції: "після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу". Подана позивачем заява про призначення пенсії від 14.04.2021 за № 1000 була передана за принципом екстериторіальності на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Листом-відмовою від 30.04.2021 № 0200-0220-8/27079 Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області повідомило позивача, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 21.04.2021 року №025750004776 йому відмовлено у призначені пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю підстав для зарахування до страхового стажу періоду проходження ним військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979, оскільки у військовому квитку відсутні підстави виправлення прізвища позивача, а в наданій довідці підставою видачі є військовий квиток. При цьому, згідно наданих позивачем документів про стаж (довідка про підтвердження періодів трудової діяльності, військовий квиток, довідка про підтвердження військової служби, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру) загальний страховий стаж позивача складає 17 років 08 днів, а отже виключає призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (мінімально необхідний стаж - 18 років). Вважаючи таке рішення протиправним, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне. Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV визначаються принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел. Нормами \~ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Абзацом першим ч.2 ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Також, абзацом першим ч.4 ст. 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Статтею 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років по 31 грудня 2021 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років. Згідно ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби, зараховується до трудового стажу. Нормами статті 62 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України за № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. У пунктах 1 та 2 Порядку №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Пунктом з Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи. Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58). У підпункті 1.1 пункту 1 вказаної Інструкції зазначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Відтак, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність надання будь-яких додаткових уточнюючих довідок виникає лише у випадку коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а. У зв`язку із втратою позивачем трудової книжки та неможливістю підтвердження страхового стажу, між сторонами виник спір щодо незарахування до такого стажу відомостей про проходження позивачем строкової військової служби на підставі військового квитка серії [NUMBER] від 23.10.1977 та довідки про підтвердження проходження військової служби від 10.07.2018 № 157, виданої Хмільницьким об`єднаним районним військовим комісаріатом, з огляду на встановлення факту наявності неточностей в вищезазначених \~документах. Обґрунтовуючи свою відмову у призначенні пенсії позивачу за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV відповідач зазначив, що період проходження ним військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979 до зарахування не підлягає, з огляду на те, що у військовому квитку серії [NUMBER] від 23.10.1977, на підставі якого була видана довідка від 10.07.2018 № 157, зазначено прізвище « [PERSON] », яке в подальшому було виправлене на "Конарський", однак пенсійний орган вважає, що підстави виправлення прізвища позивача відсутні. Однак, оформлення уточнених довідок не відповідає вимогам пункту 26 Порядку № 637 (у підтверджуючих документах неточно зазначено особисті дані). При цьому, територіальним органом пенсійного фонду роз`яснено право позивача встановити факт приналежності цього документа даній особі у судовому порядку. Нормами пункту 26 Порядку № 637 визначено, що у разі, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Таким чином, в розумінні п. 26 Порядку № 637 довідки про проходження такої служби, не є правовстановлюючими документами, а тому відсутні обставини для встановлення фактів, що мають юридичне значення. Отже, у військовому квитку серії [NUMBER] від 23.10.1977 міститься недолік, а саме не вірно зазначено прізвище позивача " [PERSON] ", зазначену помилку було виправлено шляхом закреслення попереднього прізвище та написання правильного " [PERSON] ". Хмільницьким об`єднаним районним військовим комісаріатом видано довідку від 10.07.2018 за №157 на ім`я [PERSON] про підтвердження ним служби в армії за період з 23.10.1977 по 11.11.1979. Зазначену довідку видано на підставі документів, а саме: військового квитку серії [NUMBER] та паспорту серії [NUMBER] . Відтак, відсутність підстави для виправлення прізвища у військовому квитку не спростовує наявність факту проходження військової служби позивача з 23.10.1977 по 11.11.1979 для зарахування такого до страхового стажу, зважаючи на те, що паспорт позивача також є підставою для видачі довідки. Більше того, вказаний недолік виправлення прізвища позивача відповідає ознакам формальної (несуттєвої) помилки та не впливає на зміст уточнюючих довідок. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17. Отже, спірний період проходження військової служби позивача є встановленим на підставі військового квитка серії [NUMBER] від 23.10.1977, довідки про підтвердження проходження військової служби від 10.07.2018 № 157, з урахуванням паспортних даних позивача та, відповідно, має бути врахований при визначені страхового стажу позивача, а відтак, відповідачами протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період проходження ним строкової військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979. Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied