Рішення адміністративного суду від 2022-09-08 00:00:00+03

І. Суть спору [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області (далі - Володимирецька селищна рада, відповідач), Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - відповідач-2) з вимогами: - визнати протиправною бездіяльність відповідача, що визначена постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 травня 2008 року (справа № 2-а-4/08), яка триває з 12 червня 2012 року по цей час; нездійснення позитивних дій та недотримання принципу недискримінації у своїй діяльності; - визнати незаконною і протиправною бездіяльність відповідача-2 у виконавчому провадженні №52029878 щодо виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 травня 2008 року (справа № 2-а-4/08), як і невжиття заходів, передбачених чинним законодавством, нездійснення позитивних дій та недотримання принципу недискримінації; - стягнути з обох відповідачів солідарно відшкодування моральної шкоди у розмірі по 200000 грн з кожного; - стягнути з обох відповідачів солідарно справедливої сатисфакції у розмірі 95 000 доларів США, що на день звернення до суду з позовом еквівалентно 2 683 750 грн. Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.06.2018 адміністративну справу в частині позовних вимог до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, стягнення моральної шкоди та справедливої сатисфакції передано за підсудністю до Володимирецького районного суду Рівненської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після ухваленої Житомирським апеляційним адміністративним судом постанови від 11 червня 2012 року у справі № 2-а-4/08 відповідач і надалі продовжує цинічно, зухвало і протиправно саботувати таке рішення суду, завдавати сім`ї позивача моральної шкоди та не виконувати його, порушувати конституційні вимоги та вимоги статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, продовжуючи в такий спосіб завдавати його сім`ї моральну шкоду. ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16.07.2002 затверджено мирову угоду між [PERSON] та Володимирецькою селищною радою, згідно з якою [PERSON] відмовляється від позовних вимог до Володимирецької селищної ради про надання йому житла, стягнення моральної та матеріальної шкоди за порушення правил обліку осіб, що потребують житла, а Володимирецька селищна рада зобов`язується надати йому житло, яке буде в наявності, позачергово. У зв`язку з невиконанням мирової угоди [PERSON] звернувся до суду. Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.06.2007, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2008, зобов`язано Володимирецьку селищну раду забезпечити [PERSON] житлом відповідно до умов зазначеної мирової угоди сторін. Це рішення залишилося невиконаним, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до суду. 20 травня 2008 року Володимирецьким районним судом Рівненської області ухвалено постанову у справі №2-а-4/08, якою: - визнано протиправною бездіяльність Володимирецької селищної ради, допущену при виконанні ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2002 року про затвердження умов мирової угоди щодо забезпечення [PERSON] житлом; - зобов`язано Володимирецьку селищну раду вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди, для чого у будь-який спосіб надати [PERSON] житло; - стягнуто з Володимирецької селищної ради на користь [PERSON] моральну шкоду, заподіяну протиправною бездіяльністю, у сумі 10 000,00 грн, справедливу сатисфакцію за порушення законних прав та інтересів [PERSON] в сумі 60 000,00 грн; - відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання незаконної бездіяльності Володимирецької селищної ради щодо не виконання рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 04.112003 про видачу [PERSON] ордера на квартиру [ADDRESS] , під час чинності цього рішення. 11 червня 2012 року Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалив рішення у справі №2-а-4/08, яким: - скасовано постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 травня 2008 року в частині стягнення моральної шкоди та справедливої сатисфакції, ухвалено в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено; - скасовано постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 травня 2008 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконної бездіяльності Володимирецької селищної ради щодо невиконання рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 04 листопада 2003 року про видачу [PERSON] ордера на квартиру [ADDRESS] , під час чинності цього рішення та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено; - змінено постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 травня 2008 року в частині зобов`язання вжити невідкладних заходів щодо виконання умов мирової угоди, для чого у будь-який спосіб надати [PERSON] житло, шляхом виключення слів «для чого у будь-який спосіб надати [PERSON] житло»; - у решті постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 травня 2008 року залишено без змін. 25 лютого 2012 року Володимирецьким районним судом Рівненської області видано виконавчий лист у справі №2-а-4/08. На підставі вказаного виконавчого документа Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області було відкрито виконавчі провадження №33609672 та №33610492. З данних Автоматизованої системи виконавчого провадження судами попередніх інстанцій з`ясовано, що виконавчі провадження №33609672 та №33610492 закінчені з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення суду 03.01.2013 і 08.08.2013 відповідно. 12 липня 2016 року Володимирецьким районним судом Рівненської області повторно видано виконавчий документ у справі №2-а-4/08, який ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19.10.2018 визнано таким, що не підлягає виконанню як помилково виданий. Уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 травня 2008 року у справі № 2-а-4/08 про надання йому житла, позивач звернувся до суду. ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивач оскаржує тривале невиконання Володимирецькою селищною радою постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2008 у справі №2-а-4/08, яка відповідно до наявних у матеріалах справи постанов про закінчення виконавчих проваджень виконана у повному обсязі. Суд першої інстанції також уважав, що захист порушених прав та інтересів позивача у випадку протиправної бездіяльності відповідача, яка виражається у невиконанні рішення суду, має відбуватися в порядку, передбаченому статтею 383 КАС України, а не шляхом пред`явлення нового позову про зобов`язання виконати обов`язкове до виконання судове рішення. Відповідно до висновків суду першої інстанції обраний позивачем спосіб захисту порушених прав є неефективним і у випадку задоволення позовних вимог не призведе до їхнього відновлення. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2019 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позову. Суд апеляційної інстанції вважав недоведеним факт виконання відповідачем умов мирової угоди, виконати яку Володимирецьку селищну раду зобов`язав Володимирецький районний суд Рівненської області та Житомирський апеляційний адміністративний суд у справі №2-а-4/08. З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважав, що ці мотиви не можуть бути обґрунтуванням підстав для відмови в задоволенні позову і мають бути виключені з рішення суду першої інстанції. Водночас суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про обрання позивачем неефективного способу захисту порушених, на його думку, прав. Суд апеляційної інстанції зазначив, що процесуальним законом встановлено спеціальну процедуру оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень під час виконання рішення суду, ухваленого не на користь такого суб`єкта, зокрема, накладення штрафів і внесення подання правоохоронним органам з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин рішення суду, що набрало законної сили. Захист порушених у такому випадку інтересів стягувача (позивача) не може забезпечуватися ініціюванням окремого судового провадження, предметом якого є зобов`язання виконати без того обов`язкове судове рішення. IV. Провадження в суді касаційної інстанції 30 жовтня 2019 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга [PERSON] на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року. У касаційній скарзі скаржник, не погоджуючись із рішенням судів попередніх інстанцій, вимагає скасувати їх з підстав неправильного застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Скаржник доводить, що Володимирецька селищна рада продовжує зухвало не виконувати судове рішення, чим порушує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та завдає йому матеріальних збитків і моральних страждань. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу зазначив, що судами попередніх інстанцій повно та всебічно встановлено обставини, що мають значення для розгляду справи, і правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим підстав для скасування їхніх рішень немає. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Радишевської О.Р., суддів Уханенка С.А., Шевцової Н.В. Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження. V. Джерела права й акти їхнього застосування Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №?2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані й розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким до окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі щодо меж касаційного перегляду, унесені зміни. Водночас, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 15 січня 2020 року №460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 255 КАС України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішень судів у справі №2-а-4/08) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Частинами другою і четвертою статті 257 КАС України України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішень судів у справі №2-а-4/08) визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Згідно з частиною дев`ятою статті 267 КАС України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішень судів у справі №2-а-4/08) особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. За змістом статті 5 КАС України (далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Згідно з положеннями частин першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (частина восьма статті 382 КАС України). Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень -відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. VI. Позиція Верховного Суду Процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Ці норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їхнього застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язані з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження і КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 квітня 2019 року у справі №820/4261/18, від 09 липня 2019 року у справі №826/17587/18 та від 02 листопада 2021 року у справі №620/1528/19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а зазначено, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Зазначений спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої на виконання рішення суду. Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення. Якщо позивач уважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він мав звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов. У зв`язку з цим вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 02.12.2021 в справі №808/1156/18, у разі порушення зазначеного порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду - провадження у справі належить закривати з посиланням на те, що спір вирішений судовим рішенням, яке набрало законної сили. Отже, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, проте помилково виходили з того, що вимоги позивача підлягали розгляду в межах окремої справи, оскільки всі вимоги позивача у цій справі стосуються виключно виконання судового рішення і мають вирішуватися в порядку статті 383 КАС України. За правилами пункту 5 частини першої статті 349, частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині. Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України Суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. З урахуванням викладеного рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі. Клопотання позивача про постановалення окремої ухвали задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведенням позивачем наявності підстав, передбачених статтею 249 КАС України. VII. Судові витрати Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.

Результат розгляду: partial