Рішення адміністративного суду від 2022-04-13 00:00:00+03

ІСТОРІЯ СПРАВИ Короткий зміст позовних вимог У грудні 2020 року [PERSON] (далі-позивачка, [PERSON] ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Матвієнка Андрія Анатолійовича (далі-відповідач, Уповноважена особа), третя особа-Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі-третя особа, Фонд), у якому позивачка просила: -визнати договір банківського вкладу (депозиту) "Зростаючий" у доларах США № 001-09509-200215 від 20.02.2015, укладеного між [PERSON] і ПАТ "Дельта Банк", нікчемним; -визнати протиправною відмову Уповноваженої особи вчинити дії щодо подання до Фонду додаткову інформацію про [PERSON] , як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування на підставі договору банківського вкладу (депозиту) "Зростаючий" у доларах США № 001-09509-200215 від 20.02.2015 за рахунок Фонду (у межах гарантованої суми відшкодування 200 000 грн.) на підставі поданої заяви від 05.11.2020; - зобов`язати Уповноважену особу подати до Фонду додаткову інформацію про [PERSON] , як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування на підставі договору банківського вкладу (депозиту) "Зростаючий" у доларах США № 001-09509-200215 від 20.02.2015 за рахунок Фонду (у межах гарантованої суми відшкодування - 200 000 грн.) на підставі поданої заяви від 05.11.2020. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.07.2021, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021, позовну заяву позов залишено без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з позовом за відсутності поважних причин. Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що перебіг строку звернення до суду почався із жовтня 2015 року, відтак, позивачка, звернувшись до суду із позовом у грудні 2020 року, пропустила встановлений процесуальним законодавством строк, оскільки інформація про прийняття Фондом рішення про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» та повідомлення про виплату коштів вкладників, їх суть була опублікована та доведена до відома населення відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Короткий зміст вимог касаційної скарги 29.11.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга [PERSON] . У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.07.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Також позивачка просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції винесенні з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню. Заявник зазначає, що про порушення прав вона дізналася згідно листа ПАТ «Дельта Банк» від 25.11.2020 №3421934, а тому вчасно звернулася до суду з цим позовом. Ухвалою Верховного Суду від 13.01.2022 року відкрито касаційне провадження за скаргою [PERSON] на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.07.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021. Третя особа надіслав до Суду відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого заперечує проти її задоволення. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного. Згідно з положенням частини 3 статті 211 КАС України та частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно вимог статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. За приписами частин 3, 4 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. У пункті 8 частини 1 статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу. Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд. Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи. День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18. Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.02.2015 між позивачкою (Вкладник) і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) №001-09509-200215 «Зростаючий» у доларах США, відповідно до умов якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 7500,00 доларів США у тимчасове строкове користування та зобов`язується сплачувати проценти за його користування з розрахунку 5,5 % річних. На виконання вказаного договору на поточний рахунок, відкритий у ПАТ «Дельта Банк», позивачкою перераховані грошові кошти у сумі 7500,00 доларів США. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Уповноваженою особою призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В. З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ «Дельта Банк», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду, виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 03.08.2015 №147 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 02.10.2015 включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. до 02.10.2015 включно. Відповідно до постанови Правління Національного банку України 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.10.2015 №181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Дельта Банк», визначені статями 37, 38, 51, частинами 1 та 2 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В. на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно, строк здійснення процедури ліквідації та делегування повноважень ліквідатора Банку продовжено до 04.10.2020 на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду від 04.04.2019 № 772. На офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано оголошення про те, що Фонд розпочне виплати вкладникам ПАТ «Дельта Банк» за Загальним реєстром з 08.10.2015. Представник позивача 05.11.2020 звернувся до Уповноваженої особи з заявою про включення інформації щодо [PERSON] до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду та проведення виплати в межах гарантованої суми 200 000 грн. При цьому, представник позивача просив надати копію наказу про визнання договору банківського вкладу (депозиту) "Зростаючий" у доларах США №001-09509-200215 від 20.02.2015 нікчемним правочином. Листом від 25.11.2020 Уповноваженою особою повідомлено, що за результатом проведеної перевірки на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, виявлено, що договір № 001-09509-200215 від 20.02.2015, укладений між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» є нікчемним відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про системну гарантування вкладів фізичних осіб» та вказано, що повідомлення про нікчемність правочину вже було надіслане [PERSON] в порядку, передбаченому чинним законодавством України. В позовній заяві [PERSON] зазначила, що з листа №3421934 від 25.11.2020 Уповноваженої особи дізнався про порушення своїх прав та інтересів. Тому вважає, що перебіг строку для звернення до адміністративного суду із цим позовом розпочався із дати отримання листа, тобто з 30.11.2020. Разом з тим, відповідно до частин 2, 5 статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Протягом трьох робочих днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Отже, законом визначені строки для формування Уповноваженою особою повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а також для затвердження Фондом реєстру вкладників для здійснення виплат. Норми статті 99 КАС України (в редакції, яка була чинною до 15.12.2017) не пов`язували початок перебігу строку звернення до адміністративного суду із обізнаністю особи про підстави прийняття суб`єктом владних повноважень певних рішень чи про їх обґрунтування (мотивацію). В даному випадку, інформація про прийняті відповідачем рішення, їх суть була опублікована та доведена до відома населення, відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак, про порушення зазначеними рішеннями своїх прав, позивачі могли дізнатися саме з дати розміщення такої інформації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі №826/8339/16 та від 07.03.2018 в адміністративній справі № 826/281/16. Крім того, вказане свідчить про помилковість доводів заявника про те, що, у даному випадку, порушення прав позивачки носить триваючий характер. Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17, від 31.10.2019 у справі №823/1915/18 та від 05.03.2020 у справі № 1.380.2019.002838. Таким чином, дії щодо формування переліку вкладників ПАТ "Дельта Банк" вчинялися Уповноважною особою ще у жовтні 2015 року, а з позовною заявою позивачка звернулася до суду лише в грудні 2020 року, тобто більше, ніж через 5 років. З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що початком перебігу строку звернення до адміністративного суду з цим позовом є жовтень 2015 року, а тому, звернувшись у грудні 2020 року до суду, позивачка пропустила встановлений законом строк звернення до адміністративного суду, через те, що інформація про прийняті Фондом рішення (про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» та повідомлення про виплату коштів вкладників, їх суть) були опубліковані та доведені до відома населення відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак, про порушення своїх прав, позивачка мала можливість дізнатися саме з дати розміщення такої інформації. Позивачкою не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду більше, ніж через 5 років, не наведено поважних обставин, які не залежали від її волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку. Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з позовом. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, що наведені у заяві підстави пропущення строків звернення до адміністративного суду є неповажними та не підтверджені належними доказами, оскільки не містять обставин, що перешкоджали позивачці звернутись до суду у 2015 році. Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що у даному випадку, звернення до відповідача з відповідним адвокатським запитом більше ніж через 4 роки після направлення повідомлення позивачці про нікчемність правочину не свідчить про поважність причин пропуску строку. Пропуск такого строку (більше 5 років) не може свідчити про необізнаність позивачки про ліквідацію банку, в якому знаходиться її вклад, а також не може свідчити про її активну поведінку щодо повернення такого вкладу. Суд критично оцінює доводи заявника, наведені в касаційній скарзі, та наголошує на тому, що за умови виявлення належної активності та небайдужості, існувала об`єктивна можливість реалізувати своє право на оскарження у встановлений законом строк. Крім того, договором банківського вкладу від 20.02.2015 за №001-09509-200215 «Зростаючий», укладеним між позивачем і ПАТ «Дельта Банк», встановлено строк залучення вкладу до 06.03.2015 (пункт 1.3). При цьому, як встановлено судами попередніх інстанцій, з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу, що свідчить про те, що позивачка принаймні до жовтня 2015 року могла і повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 826/281/16. Доводи касаційної скарги про безпідставне неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 03.10.2018 у справі № 826/5908/18 є помилковими, через те, що у справі № 826/5908/18 було встановлено, що особа спочатку недоотримала кошти свого вкладу, а потім дізналась про визнання правочину (транзакції) нікчемним, у зв`язку із чим Суд дійшов висновку, що строк про порушення своїх прав особа дізналась саме з листа про нікчемність, а не з моменту недоплати усієї суми вкладу, а отже рішення у справі № 826/5908/18 ухвалено за інших фактичних обставин, та не може бути враховане у цій справі. Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів зазначає таке. На обгрунтування клопотання заявник покликається на необхідність відступлення від правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 20.12.2018 у справі №826/8339/16 та від 07.03.2018 у справі №826/281/16, якими керувався суд апеляційної інстанції у цій справі. Згідно з частинами 1-3 статті 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується більшістю від складу суду, що розглядає справу. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції. Відповідно до частини 3 статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду. Перевіривши доводи заявника, Верховний Суд звертає увагу, що відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16). Тобто у касаційній скарзі заявник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи. В той же час, скаржнику необхідно не лише зазначити конкретну норму права щодо застосування якої Верховний Суд має відступити від раніше прийнятого висновку, а також зазначити, як саме на його думку необхідно застосовувати цю норму права та належним чином обґрунтувати наявність необхідності такого відступлення. Таким чином, сама незгода позивачки із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, не є підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Виходячи з вищенаведеного, у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, необхідно відмовити. Верховним Судом неодноразово надавалася оцінка правовідносинам, подібним до тих, які склалися у межах розгляду цієї справи. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Результат розгляду: denied