Рішення адміністративного суду від 2023-03-17 00:00:00+02

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.10.2021 №063850003617 щодо відмови в призначені позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати позивачу до загального трудового стажу період роботи з 09.06.1994 до 17.02.2002 на Малому підприємстві "ДІР"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 08.10.2021 про призначення пенсії по інвалідності та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного. Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 08.10.2021 позивач звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка опрацьована за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів. На виконання постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16.02.2021 за № 339/35961, якою внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, органами Пенсійного фонду України застосовано екстериторіальний принцип призначення та перерахунку пенсій, який передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсій та прийняття відповідних рішень структурними підрозділами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. Після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду в Донецькій області рішення від 13.10.2021 №063850003617 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 12 років, про що листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомлено позивача. До страхового стажу не зараховано період роботи позивача - з 09.06.1994 по 17.02.2002. Позивачу додатково повідомлено, що за наявними документами його страховий стаж становить 09 років 8 місяців 12 днів, що не є достатнім для призначення пенсії по інвалідності. На момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах позивачу було повних 51 роки. Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Так, статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), який набрав законної сили з 01.01.2004 передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Абзацом першим ч.2 ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. За змістом частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. В силу частини першої статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років. Під час судового розгляду справи, встановлено, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії по інвалідності та винесення спірного рішення слугував факт відсутності у останнього необхідного стажу. При цьому наявність необхідного віку у позивача відповідачем не заперечується. Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення. У відповідності до п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постанова правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1) заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр). За приписами п.1.9 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу) Вимогами п.2.2 Порядку №22-1 встановлено, що до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу, серед іншого і документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). З приводу наявності необхідного стажу роботи і виникли спірні правовідносини. За наявними матеріалами справи відслідковується, що позивачу не зараховано до страхового стажу періоду роботи з 09.06.1994 по 17.02.2002 на підприємстві "ДІР", у зв`язку із відсутністю у довідці підстави її видачі згідно з п.24 Постанови КМУ від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній». Як зазначено відповідачем, у вказаній довідці відсутній штамп підприємства, а також у вказаному підприємстві відсутні дані реєстру застрахованих осіб з 2000 року. Позивач не погоджується із такими твердженнями відповідача. Вважає, що його стаж роботи становить 17 років 5 місяців 21 день. З приводу оскаржуваного періоду роботи (з 09.06.1994 по 17.02.2002 на Малому підприємстві "ДІР"), слід вказати наступне. Як свідчать матеріали справи у позивача відсутня трудова книжка, а тому на підтвердження вказаного стажу, відповідно до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 (далі - Порядок) позивачем додано до матеріалів справи: довідку Малого підприємства "ДІР" №158-Д від 09.02.2005, за змістом якої позивач у період з 09.06.1994 (відповідно до наказу №12/5 від 09.06.1994) по 17.02.2002 (відповідно до наказу №55/12 від 17.02.2002) працював комірником. Вказана довідка, містить найменування підприємства, відомості щодо підприємства (адреса, ЄДРПОУ), зазначено посадову особу підприємства (яка її видала), його прізвище та ініціали та відповідну печатку підприємства (із зазначенням на такій найменування організації та її ЄДРПОУ). Крім того, в такій довідці містяться посилання на накази про призначення на посаду та звільнення з підприємства. Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Тобто, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року по справі № 588/647/17. Разом з тим, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії Пенсійний фонд посилається на те, що до його страхового стажу роботи не може бути зараховано періоди роботи з 09.06.1994 по 17.02.2002 на підприємстві "ДІР", оскільки на довідці, яка міститься в матеріалах справи відсутній штамп підприємства, що у свою чергу спростовано матеріалами справи, оскільки штамп підприємства наявний на вказаній довідці, який підтверджує достовірність документу. А також відсутні відомості про застрахованих осіб з 2000 року на вказаному підприємстві. Стосовно відомостей про застрахованих осіб, слід вказати наступне. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Водночас, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для незарахування до стажу позивача спірних періодів роботи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а. З матеріалів справи встановлено, що доказів, які б свідчили про недостовірність записів у довідці Малого підприємства "ДІР" №158-Д від 09.02.2005 відповідачем суду не надано, вказану довідку не відкликано, а тому відомості зазначені в такій, безпідставно не взято відповідачем для призначення пенсії позивачу. Беручи до уваги наведене, є безпідставними доводи відповідача щодо незарахування до загального страхового стажу позивача періоду роботи з 09.06.1994 по 17.02.2002 в Малому підприємстві "ДІР", оскільки відповідальність за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації. Наведене свідчить про те, що позивач опинився в ситуації, яка позбавляє його можливості реалізувати своє права на соціальний захист. Також, слід відмітити, що позивач додав всі необхідні для призначення пенсії документи, що підтверджують його страховий стаж. Відтак, враховуючи наведені положення законодавства і встановлені обставини справи, періоди роботи позивача з 09.06.1994 по 17.02.2002 в Малому підприємстві "ДІР" неправомірно не зараховані відповідачем до страхового стажу позивача, а тому оскаржуване рішення не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті КАС України, а отже є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а вказаний стаж зарахуванню. При цьому, позивач не заявляє позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати зазначений період до його страхового стажу. Враховуючи викладене, в матеріалах справи підтверджено, що позивач у період з 09.06.1994 до 17.02.2002 працював на Малому підприємстві "ДІР" комірником. Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, слід зазначити наступне. Частиною 2 ст.245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: - визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); - визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); - визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); - інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10). Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права. Відповідно до законодавчої бази України, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії. Отже, повноваження щодо вирішення питання про призначення особам пенсії, шляхом прийняття відповідних рішень за наслідком розгляду поданої заяви та доданих до неї документів, належать виключно до компетенції відповідних органів Пенсійного фонду України. З огляду на викладене, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного стажу, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності з врахуванням висновків суду. Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами. Як слідує з матеріалів справи, апелянтом - Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області при поданні апеляційної скарги не сплачений судовий збір відповідно до Закону України "Про судовий збір", оскільки в матеріалах справи відсутній документ про сплату судового збору та в програмі "Діловодство спеціалізованого суду" в розділі "Реєстр підтверджень оплат із Казначейства" відсутнє підтвердження зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 908 грн. Враховуючи вказане, за подання апеляційної скарги в даному випадку належить сплатити судовий збір в розмірі 1362 грн. З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за подання апеляційної скарги на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 року необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1362 грн.

Результат розгляду: granted