Рішення адміністративного суду від 2023-02-13 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "САДОВОД" ( далі ТОВ «САДОВОД», позивач) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Великобурлуцької селищної ради, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ( далі ГУ Держгеокадастру \~в Харківській обл., відповідач) про: 1) визнання протиправним скасування державної реєстрації земельних ділянок за кадастровим номером 6321480500:02:000:0033, 6321480500:02:000:0036, 6321480500:02:000:0039, 6321480500:02:000:0043, 6321480500:02:000:0057, 6321480500:02:000:0066, 6321480500:02:000:0076, 6321480500:02:000:0078, 6321480500:02:000:0074, 6321480500:02:000:0077, 6321480500:02:000:0031, 6321480500:02:000:0034, 6321480500:02:000:0037, 6321480500:02:000:0040, 6321480500:02:000:0044, 6321480500:02:000:0058, 6321480500:02:000:0067, 6321480500:02:000:0032, 6321480500:02:000:0035, 6321480500:02:000:0038, 6321480500:02:000:0042, 6321480500:02:000:0053, 6321480500:02:000:0059, 6321480500:02:000:0070 в Державному земельному кадастрі; 2) зобов`язання ГУ \~Держгеокадастру в Харківській обл. поновити реєстрацію земельних ділянок за кадастровими номерами 6321480500:02:000:0031, 6321480500:02:000:0032, 6321480500:02:000:0035, 6321480500:02:000:0038, 6321480500:02:000:0042, 6321480500:02:000:0053, 6321480500:02:000:0059, 6321480500:02:000:0070, 6321480500:02:000:0033, 6321480500:02:000:0036, 6321480500:02:000:0039, 6321480500:02:000:0043, 6321480500:02:000:0057, 6321480500:02:000:0066, 6321480500:02:000:0074, 6321480500:02:000:0034, 6321480500:02:000:0037, 6321480500:02:000:0040, 6321480500:02:000:0044, 6321480500:02:000:0058, 6321480500:02:000:0067, 6321480500:02:000:0076, 6321480500:02:000:0077, 6321480500:02:000:0078 в Державному земельному кадастрі; 3) визнання протиправною та скасування реєстрації земельних ділянок за кадастровим номером 6321480500:02:000:0120, 6321480500:02:000:0119, 6321480500:02:000:0118, 6321480500:02:000:0130, 6321480500:02:000:0127, 6321480500:02:000:0116, 6321480500:02:000:0124, 6321480500:02:000:0112, 6321480500:02:000:0134, 6321480500:02:000:0131, 6321480500:02:000:0126, 6321480500:02:000:0086, 6321480500:02:000:0125, 6321480500:02:000:0123, 6321480500:02:000:0121, 6321480500:02:000:0133, 6321480500:02:000:0132, 6321480500:02:000:0129, 6321480500:02:000:0128, 6321480500:02:000:0115, 6321480500:02:000:0114, 6321480500:02:000:0122 в Державному земельному кадастрі; 4) визнання протиправним та скасування рішення Великобурлуцької селищної ради про передачу земельних ділянок за кадастровими номерами 6321480500:02:000:0031, 6321480500:02:000:0032, 6321480500:02:000:0033, 6321480500:02:000:0034, 6321480500:02:000:0037, 6321480500:02:000:0040, 6321480500:02:000:0044, 6321480500:02:000:0058, 6321480500:02:000:0067, 6321480500:02:000:0035, 6321480500:02:000:0038, 6321480500:02:000:0042, 6321480500:02:000:0053, 6321480500:02:000:0059, 6321480500:02:000:0070, 6321480500:02:000:0036, 6321480500:02:000:0039, 6321480500:02:000:0043, 6321480500:02:000:0057, 6321480500:02:000:0066, 6321480500:02:000:0074, 6321480500:02:000:0076, 6321480500:02:000:0077, 6321480500:02:000:0078 на торги для подальшого продажу. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 позов - повернуто заявникові на підставі ч. 3 ст. 45 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України). Стягнуто з ТОВ "Садовод" 6 810 грн. 00 коп. штрафу у порядку пункту 2 частини 1 статті 149 \~КАС України на користь Держави Україна в особі Державної судової адміністрації України. Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції в частині застосування до позивача штрафу, у порядку пункту 2 частини 1 статті 149 КАС України, останній подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції процесуального права, просив змінити резолютивну частину ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021, у якій зменшити розмір штрафу за зловживання процесуальними правами. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції не встановлено обставин за яких позивачем було подано декілька позовних заяв, стверджує, що ним не вчинялися зловживання правами з метою затягування чи перешкоджання розгляду справи. Вважає, що судом необґрунтовано мотивів застосування штрафу у максимальному розмірі, визначеному ст. 149 КАС України. 11.08.2022 від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просив скаргу позивача залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Посилався на практику Верховного Суду з питань зловживання правами позивачами. Вважає, що позивач намагався маніпулювати системою авторозподілу. 15.08.2022 представником позивача подано клопотання про поновлення строку на подання змін до апеляційної скарги на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 по справі № 520/20136/21 та про скасування апеляційної скарги в повному обсязі. В обґрунтування підстав поновлення строку позивач вказав на те, що з 24.02.2022 по теперішній час на території України введено воєнний стан Указом Президента України, у зв`язку з чим було призупинено свою господарську діяльність позивачем, що обумовило неможливість подання цієї скарги в межах строків, визначених КАС України. Відповідно до ч. 1 ст. 303 КАС України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень. Матеріали справи свідчать, що апеляційна скарга була подана 28.12.2021 з пропуском строку, який було поновлено ухвалою суду від 14.06.2022. До введення воєнного стану у позивача була можливість подати зміни до апеляційної скарги впродовж майже двох місяців, чого останнім зроблено не було. Також колегія суддів враховує, що на виконання ухвали суду від 14.06.2022 про залишення апеляційної скарги без руху позивач усунув недоліки апеляційної скарги 27.07.2022 засобами підсистеми електронний суд. Вказане у сукупності свідчить, що у позивача, до відкриття апеляційного провадження, було як достатньо часу (понад сім місяців, в тому числі майже два місяці до введення воєнного стану) так і була можливість (усунення недоліків апеляційної скарги 27.07.2022, тобто під час дії воєнного стану) для зміни вимог апеляційної скарги. Вказані у сукупності обставини свідчать про очевидну необґрунтованість заяви позивача про поновлення строку для зміни апеляційної скарги. У зв`язку із наведеним, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для \~задоволення клопотання про поновлення строку подання змін до апеляційної скарги та розглядає апеляційну скаргу у первинній редакції. Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у цій справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом першої інстанції встановлено, що позивачем подано 4 однакових позови у справах №520/20132/21, №520/20134/21, №520/20135/21, №520/20136/21 (обставини чого підтверджені ухвалами Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 у справі №520/20135/21 та від 18.10.2021 у справі №520/20134/21). Повертаючи позовну заяву та застосовуючи штраф до позивача суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача міститься склад протиправного вчинку за ознаками п. 2 ч. 1 ст. 149 КАС України. З урахуванням характеру спірних правовідносин та суті спору, змісту процесуальної поведінки та створених вчинком наслідків, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача у дохід Державного бюджету України штрафу у сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто - 6810,00 грн. Колегія суддів, надаючи оцінку обґрунтованості ухвали суду від 19.10.2021, в межах доводів та вимог апеляційної скарги зазначає таке. Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 2 КАС України\~неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства. Частиною третьою статті 45 КАС України визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Відповідно до частини першої статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Пунктом 2 частини 2 статті 45 КАС України визначено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями. Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованому перевантаженні роботи суду. При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу. Відповідно до частини 4 статті 45 КАС України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. Судом першої інстанції встановлено, що 18.10.2021 позивачем подано 4 однакові позови у справах №520/20132/21, №520/20134/21, №520/20135/21, №520/20136/21 у яких не сплачено судовий збір. При цьому судом встановлено, що в усіх цих справах у позовній заяві позивач посилався на порушення своїх прав з тих самих підстав, що і у позовній заяві у справі, що розглядаються. Тобто, підстави та предмет позову за чотирма позовними заявами є аналогічними. Оскільки судом першої інстанції встановлено подання позивачем позовних заяв (без сплати судового збору) з аналогічними підставами та предметом позову, а також до одного й того самого відповідача, що дає підстави вважати про намагання позивача маніпулювати автоматизованим розподілом справ між суддями, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій вірно розцінили такі дії позивача як зловживання процесуальними правами. Твердження позивача про недоведеність судом першої інстанції зловживання процесуальними правами позивачем з метою затягування чи перешкоджання розгляду справи є помилковим, оскільки в цьому випадку метою таких дій, визнаних судом першої інстанції, зловживанням процесуальними правами є саме маніпулювання автоматизованим розподілом справ між суддями. Також суд апеляційної інстанції критично ставиться до твердження позивача про помилкову реєстрацію канцелярією суду окремо позову для суду та для сторін по справі, оскільки в такому випадку позивачем було б подано 3 екземпляри позову, а не 4. Твердження позивача про нероз`яснення йому прав та обов`язків спростовується змістом резолютивної частини оскарженої ухвали суду першої інстанції. З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зловживання позивачем процесуальними правами з метою маніпулювання автоматизованим розподілом справ між суддями. Висновки суду апеляційної інстанції у цій частині узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 01.12.2022 по справі №640/36713/21, від 30.11.2020 по справі № 806/1943/18, від 09.11.2021 по справі № 826/9751/14 тощо. Щодо застосування до позивача штрафу у розміру 6800 грн, колегія суддів зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 149 КАС України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суб`єктом владних повноважень; 4) використання під час процедури врегулювання спору за участю судді портативних, аудіотехнічних пристроїв, а також здійснення фото- і кінозйомки, відео-, звукозапису. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 складав 2270,00 грн. Отже, вказаною нормою у 2021 визначено можливість застосування судом штрафу у різних розмірах 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб тобто від 681 грн до 6800 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції судом встановлено відсутність мотивів за яких суд першої інстанції застосував штраф у найвищому, з можливих, розмірі. Отже, колегія суддів вважає ухвалу суду необґрунтованою в частині визначення суми штрафу, оскільки спірна ухвала не містить доводів пропорційності обраної судом першої інстанції суми штрафу вчиненому позивачем порушенню, тому колегія суддів вважає наявними підстави для задоволення апеляційної скарги позивача та зміни суми штрафу, застосованого до позивача, з огляду на доведений судом першої інстанції факт зловживання процесуальними правами позивачем, у мінімальному розмірі - 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 681 грн. Щодо інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає. Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін. Згідно з ч. 1, 4 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни ухвали суду в частині визначеної суми штрафу, застосованого до позивача, у мінімальному розмірі - 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 681 грн, з огляду на доведений судом першої інстанції факт зловживання процесуальними правами позивачем.

Результат розгляду: granted