Рішення адміністративного суду від 2022-02-14 00:00:00+02

12.06.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України щодо невиплати позивачу індексації грошовою забезпечення за період з 01.12.2015 по 15.07.2018; - зобов`язати Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 15.07.2018 і надати довідку з помісячним розрахунком індексації за період з 01.12.2015 по 15.07.2018. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідачем протиправно не нараховувалася та не виплачувалася йому в період проходження військової служби з 01.12.2015 по 15.07.2018 індексація грошового забезпечення відповідно до законодавства. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2021 р. позов задоволено частково: визнано протиправними дії Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (код ЄДРПОУ 24978319, адреса: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6) щодо не нарахування та не виплати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та зобов`язано Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (код ЄДРПОУ 24978319, адреса: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6) нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та надати довідку з помісячним розрахунком індексації з 01.01.2016 по 28.02.2018. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати, а у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено відсутність підстав для визнання дій відповідача протиправними, оскільки законодавством не передбачено виплати індексації грошового забезпечення особам, звільненим з військової служби та які втратили статус військовослужбовця. Позивачем рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог оскаржено не було, відзиву на апеляційну скаргу відповідача не подано. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] проходив військову службу в Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України на посаді старшого офіцера відділу моніторингу та обробки інформації Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України. Відповідно до витягу з наказу Начальника Центру забезпечення службової діяльності Мінестерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (по стройовій частині) від 15.07.2018 №204 майора [PERSON] , старшого офіцера відділу моніторингу та обробки інформації Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України наказом Першого заступника Міністра оборони України (по стройовій частині) від 10.07.2018 №38 (по особовому складу) від 10.07.2018 №38 звільнено у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я), відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 26.04.2020 позивач звернувся до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України із заявою, якою просив останнього, зокрема, виплатити індексацію за період з 01.12.2015 по 15.07.2018 та надати відповідну довідку. Листом №292/1641 від 06.05.2020 Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України позивача повідомлено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у грудні 2015 року - липень 2018 року у Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України відсутні. Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з позовом до суду. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не вчинялись дії щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018 року. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Статтею 4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено підстави для проведення індексації. Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка, у 2017 році -103 відсотка). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення не була проведена, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправної бездіяльності допущеної відповідачем та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.08.2016 у справі № 806/2255/15 (К/800/44306/15). Отже, доводи відповідача щодо відсутності коштів для виплати індексації судом не заслуговують на увагу, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів. Посилання відповідача на відсутність механізму виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців за минулий період також не може бути підставою для позбавлення позивача права на оплату праці однією з основних державних гарантій якого є індексація грошового забезпечення, а не проведення та не виплата цієї гарантії є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу. В той же час, пунктом 6 наказу Міністра оборони України від 27 січня 2016 року №44 «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» передбачено виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців здійснювати відповідно до вимог законодавства України. Згідно з п.10 наказу Міністра оборони України від 09 лютого 2017 року №88 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2017 рік» визначено нарахування і виплату індексації здійснювати відповідно до вимог законодавства України. Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. З огляду на вказане всі аргументи апелянта не заслуговують уваги, оскільки вони не спростовують вірних висновків суду першої інстанції і не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Стаття 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування. Повне судове рішення складено 14.02.2022 р.

Результат розгляду: denied