Рішення адміністративного суду від 2022-05-30 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог. У липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо невиплати доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 року по 05.06.2019 року (включно) та заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року (включно), стягнути з відповідача на його користь невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 року по 05.06.2019 року (включно) в розмірі 6 972 грн.; стягнути з відповідача на його користь заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року (включно) в розмірі 3 375,17 грн. Щодо права на індексацію грошового забезпечення позивачем вказано, що прийняття спеціальної норми, яка передбачає індексацію поліцейським лише з листопада 2017 року суттєво звужує його права на отримання належного рівня оплати праці. Також позивачем вказано, що за час служби у поліції він залучався до несення служби у нічний час, за що передбачене нарахування спеціальної доплати, однак відповідачем не було здійснено відповідну доплату за період з 07.11.2015 року по 05.06.2019 року. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позовні вимоги задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо виплати позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року (включно) та зобов`язав відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року (включно). В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час, суд першої інстанції зазначив, що право позивача на отримання вказаної доплати обмежено трирічним строком, який позивачем пропущено. Короткий зміст вимог апеляційної скарги. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, [PERSON] просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі. В обґрунтування наведених в апеляційній скарзі доводів зазначив, що трирічний строк встановлено п.11 Розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260. Однак ч.2 ст.233 КЗпП не встановлює жодних часових обмежень щодо строку звернення до суду. Оскільки порядок є підзаконним нормативним актом, який суперечить вимогам ч. 2 ст.233 КЗпП, суд першої інстанції повинен був застосувати до спірних правовідносин нормативний акт вищої юридичної сили. Крім того право позивача звернення до суду без обмеження будь-яким строком встановлено рішенням Конституційного Суду від 15.10.2013 року №8/рп-2013. Департамент патрульної поліції подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечував проти її задоволення та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Фактичні обставини справи. Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] період з 07.11.2015 року по 05.06.2019 року проходив службу в Управлінні патрульної поліції у місті Одесі. 13.05.2021 року представник позивача звернувся до Департаменту патрульної поліції із адвокатським запитом, в якому просив повідомити, чи здійснювалась [PERSON] доплата за службу в нічний час за період з 07.09.2015 року по 05.06.2019 року (включно) та чи виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з 07.09.2015 року по 05.06.2019 року (включно)(а.с.14). Листом №570аз/1/41/5/05-2021 від 04.06.2021 року Департамент патрульної поліції повідомив представника позивача, що поліцейським, які залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць. Підстави для здійснення позивачеві вказаної доплати за період з 07.09.2015 року по 05.06.2019 року відсутні. Щодо виплати індексації повідомлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 року №782 внесено зміни до п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 та доповнено абзац 5 після слова «військовослужбовці» словом «поліцейських». Таким чином індексація грошового забезпечення поліцейських проводиться після набрання чинності вказаної постанови, тобто з листопада 2017 року (а.с.7). Вважаючи, що відповідач порушив порядок нарахування та виплати йому доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 року по 05.06.2019 року та індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року, позивач звернувся до суду з даним позовом. Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції. Оскільки [PERSON] в апеляційному порядку оскаржив рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо доплати йому за службу в нічний час за період з 07.11.2015 року по 05.06.2019 року (включно) в розмірі 6972 грн., у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення виключно у вказаній частині. Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, з огляду на наступне. Частиною 1, 2 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988) передбачено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Підпунктом 3 пункту 5 Постанови №988 визначено обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Відповідно до статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», Постанови №988, з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом МВС України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260). Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 260 (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Пунктом 11 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні (пункт 11 розділу ІІ Порядку №260 ). Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00. Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції. Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов. Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць. Матеріали справи містять довідку обліку несення служби в нічний час, відповідно до якої [PERSON] ніс службу в нічний час з 07 листопада 2015 року по 13 червня 2018 року у загальній кількості 1328 годин (а.с. 8-10). В свою чергу, з відомостей про грошове забезпечення позивача та відповіді на адвокатський запит вбачається, що доплата за службу у нічний час з 07 листопада 2015 року по 13 червня 2018 року [PERSON] не нараховувалась та не виплачувалась, що свідчить про протиправну бездіяльність , допущену відповідачем (а.с. 7, 11-12). Що стосується стягнення доплати за службу в нічний час у розмірі 6 972 грн., колегія суддів не приймає наданий позивачем до суду самостійно зроблений розрахунок суми та зазначає, що з приводу визначення конкретної суми доплати за службу в нічний час спору між сторонами на час розгляду справи ще не виникло, через нездійснення її нарахування та виплати у повному обсязі суб`єктом владних повноважень. З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити [PERSON] грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 13 червня 2018 року (включно). В свою чергу, посилання суду першої інстанції на те, що згідно п. 11 Порядку №260 грошове забезпечення, виплачене позивачу у меншому розмірі, ніж належало, може бути виплачено не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав. Верховним Судом в постанові від 13 березня 2019 року у справі №807/363/18 викладено висновок, що перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю. Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень, не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що положення статті 233 Кодексу законів про працю України слід тлумачити в більш широкому розумінні, а саме в сенсі відсутності строкових обмежень для звернення до суду з позовом з приводу належної працівникові заробітної плати. З огляду на те, що в даному випадку позивачем пред`явлено до відповідача позовні вимоги про перерахунок та виплату грошового забезпечення, колегія суддів вважає за можливе керуватися, в тому числі, положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України, згідно яких у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином колегія суддів вважає, що позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення належного йому грошового забезпечення, без обмеження будь-яким строком. Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Верховного Суду від 16.12.2021 року у справі №320/2583/21. Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення невиплаченого грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 року по 05.06.2019 року (включно), у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовної вимоги. Відповідно до ст.242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. З урахуванням викладеного в сукупності, відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції в оскаржуваній підлягає скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог. Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Результат розгляду: partial