Рішення адміністративного суду від 2023-01-19 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд: - скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.06.2021 року № 231050001509 щодо відмови в призначені [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.06.2021 року; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.06.2021 року. В обґрунтування позову зазначив, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.06.2021 року № 231050001509 щодо відмови в призначені [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.06.2021 року є протиправним та таким, що порушує права позивача, а тому підлягає скасуванню. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 року позов задоволено частково. Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.06.2021 року № 231050001509 про відмову в призначені [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.06.2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу [PERSON] періоди роботи 09.03.1994 по 18.07.1995 року, тобто 1 рік, 4 місяці, 10 днів; з 24.07.1995 по 30.12.1998 року, тобто 3 роки, 5 місяці, 7 днів; з 19.02.2007 по 16.09.2009 року, тобто 2 роки, 6 місяців, 28 днів; з 26.03.2010 по 21.10.2013 року, тобто 3 роки, 6 місяців, 26 днів, який дає право на призначення пенсії на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь [PERSON] сплачений судовий збір в частині задоволення позовних вимог у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 в цій частині та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Так апелянт вважає правомірним те, що до пільгового стажу не включив періоди роботи позивача з 24.07.1995 по 30.12.1998, оскільки запис в трудову книжку внесений з порушенням вимог \~Інструкції про порядок ведення трудовик книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993р. № 58. Також з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не погодився позивач, [PERSON] , та подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, \~недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що ефективним способом захисту прав позивача буде саме не зобов`язання пенсійного органу зарахувати до пенсії пільговий стаж, а призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.06.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача не підлягають задоволенню, а вимоги апеляційної скарги \~позивача підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Судовим розглядом встановлено, що позивач - [PERSON] , по досягненню пенсійного віку, встановленого ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) з заявою встановленого зразка та необхідними документами за призначенням пенсії на пільгових умовах. Для підтвердження наявного пільгового стажу позивачем були надані наступні документи: копія трудової книжки; оригінал пільгової довідки від 15.07.2021 року № 1; належним чином завірена копія наказу про атестацію робочого місця № 160/1 від 30.09.2006 року; належним чином завірений наказ про прийняття та звільнення з роботи; належним чином завірена копія картки форми № П-2; належним чином завірений наказ про перейменування підприємства; оригінал пільгової довідки від 09.11.2020 року № 01/20-т; належним чином завірена копія особової картки П-2; належним чином завірений наказ про прийняття на роботу; належним чином завірений наказ про атестацію робочого місця від 26.03.2010 року № 6-П. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.06.2021 року № 231050001509 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю у [PERSON] необхідних страхового та пільгового стажу, передбачених статтею 114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У вказаному рішенні відповідачем зазначено, що за доданими документами до загального страхового стажу не зараховано період з 24.07.1995 по 30.12.1998 згідно трудової книжки [NUMBER] від 13.08.1992, оскільки він внесений з порушеннями вимог Інструкції про порядок ведення трудовик книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993р. № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993р. за № 110, а саме: назва підприємства у записі про прийняття нечитабельна. Для зарахування цього періоду необхідно надати уточнюючу довідку. За доданими документами до пільгового страхового стажу не зараховано періоди згідно довідки № 01/20-Т від 09.11.2020, наданої ПАТ «Інтербудтонель», оскільки в ній невірно вказано посилання на «поз. « 1.2 а»» та код професії «КП 1222.2». Для зарахування \~\~цього \~\~періоду необхідно \~\~надати \~\~уточнюючу довідку з \~\~вірними посиланнями. Згідно трудової книжки [NUMBER] від 13.08.1992 наявні періоди роботи з повним робочим днем під землею, але пільгові довідки по цим періодам не надані. Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.06.2021 року № 231050001509 щодо відмови в призначені [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.06.2021 року є протиправним. Суд вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог задля належного захисту прав позивача шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу [PERSON] періоди роботи 09.03.1994 по 18.07.1995 року, тобто 1 рік, 4 місяці, 10 днів; з 24.07.1995 по 30.12.1998 року, тобто 3 роки, 5 місяці, 7 днів; з 19.02.2007 по 16.09.2009 року, тобто 2 роки, 6 місяців, 28 днів; з 26.03.2010 по 21.10.2013 року, тобто 3 роки, 6 місяців, 26 днів, який дає право на призначення пенсії на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення іншої частини позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.06.2021 року, у зв`язку з тим, що це є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Надаючи оцінку обставинам справи та переглянувши рішення суду першої інстанції, виходить з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004. Відповідно до Преамбули Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Частиною 1 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Частиною 3 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування. Відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Тобто, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій. Пунктом 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ХІІ мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. При цьому, згідно з статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Аналогічне положення закріплене у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, згідно з яким основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Таким чином, до моменту впровадження системи персоніфікованого обліку страховий стаж розраховується на підставі даних трудової книжки. І лише в разі відсутності останньої або незбереженості даних у ній трудовий стаж підтверджується іншими документами, якими, зокрема, є довідка про заробітну плату. Як встановлено із наданої до матеріалів справи трудової книжки позивача [NUMBER] та довідок, копії яких містяться в матеріалах справи, пільговий стаж позивача становить 10 років, 11 місяців та 11 днів, а саме: з 09.03.1994 по 18.07.1995 року, тобто 1 рік, 4 місяці, 10 днів на шахті в м. Горловка під землею; з 24.07.1995 по 30.12.1998 року, тобто 3 роки, 5 місяці, 7 днів на шахті під землею електрослюсарем; з 19.02.2007 по 16.09.2009 року, тобто 2 роки, 6 місяців, 28 днів на шахті під землею електрослюсарем; з 26.03.2010 по 21.10.2013 року, тобто 3 роки, 6 місяців, 26 днів під землею на будівництві тунелів. При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що за доданими документами до загального страхового стажу не зараховано період з 24.07.1995 по 30.12.1998 згідно трудової книжки [NUMBER] від 13.08.1992, оскільки він внесений з порушеннями вимог Інструкції про порядок ведення трудовик книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993р. № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993р. за № 110, а саме: назва підприємства у записі про прийняття нечитабельна. Для зарахування цього періоду необхідно надати уточнюючу довідку. За доданими документами до пільгового страхового стажу не зараховано періоди згідно довідки № 01/20-Т від 09.11.2020, наданої ПАТ «Інтербудтонель», оскільки в ній невірно вказано посилання на «поз. « 1.2 а»» та код професії «КП 1222.2». Для зарахування \~\~цього \~\~періоду необхідно \~\~надати \~\~уточнюючу довідку з \~\~вірними посиланнями. Згідно трудової книжки [NUMBER] від 13.08.1992 наявні періоди роботи з повним робочим днем під землею, але пільгові довідки по цим періодам не надані. Колегія суддів зазначає, що відповідно до пунктів 2.4, 2.6, 2.8, 2.9 Інструкції № 58 усi записи в трудовiй книжцi про прийняття на роботу, переведення на iншу постiйну роботу або звiльнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом пiсля видання наказу (розпорядження), але не пiзнiше тижневого строку, а в разi звiльнення у день звiльнення i повиннi точно вiдповiдати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число i мiсяць двозначними). Наприклад, якщо робiтник або службовець прийнятий на роботу 5 сiчня 1993 року, у графi 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фiолетового кольорiв, i завiряються печаткою запис про звiльнення, а також вiдомостi про нагородження та заохочення. Згідно із пунктом 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. За змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство - роботодавець. На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що не зарахування періодів роботи позивача, а саме: з 09.03.1994 по 18.07.1995 року, тобто 1 рік, 4 місяці, 10 днів; з 24.07.1995 по 30.12.1998 року, тобто 3 роки, 5 місяці, 7 днів; з 19.02.2007 по 16.09.2009 року, тобто 2 роки, 6 місяців, 28 днів; з 26.03.2010 по 21.10.2013 року, тобто 3 роки, 6 місяців, 26 днів, оскільки трудова книжка заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, є необґрунтованим, оскільки позивач не може нести відповідальність за такі дії роботодавця. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Враховуючи викладене, недоліки оформлення трудової книжки відповідачем виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою підставою для відмови позивачеві у визначенні пільгового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня. Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.06.2021 року № 231050001509 щодо відмови в призначені [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.06.2021 року є протиправним. Щодо вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.06.2021 року, колегія суддів виходить з наступного. Повноваження суду при вирішенні справи визначені ст. 245 КАС України, відповідно до якої, зокрема, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Пунктом 4 частини другої ст. 245 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. З урахуванням дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на прийняття рішення про призначення/перерахунок пенсії, відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та визначення підстав, за яких призначається даний вид пенсії або приймається рішення про відмову в її призначенні, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 16.06.2021 року \~про призначення пенсії, зарахувавши до пільгового стажу [PERSON] періоди роботи 09.03.1994 по 18.07.1995 року, тобто 1 рік, 4 місяці, 10 днів; з 24.07.1995 по 30.12.1998 року, тобто 3 роки, 5 місяці, 7 днів; з 19.02.2007 по 16.09.2009 року, тобто 2 роки, 6 місяців, 28 днів; з 26.03.2010 по 21.10.2013 року, тобто 3 роки, 6 місяців, 26 днів, який дає право на призначення пенсії на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю. Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права. Оскільки суд першої інстанції в частині зарахування спірних періодів до пільгового стажу позивача неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення суду першої інстанції в частині з прийняттям в цій частині постанови про часткове задоволення позову.\~\~\~\~

Результат розгляду: partial