Рішення адміністративного суду від 2022-08-09 00:00:00+03

Історія справи. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області (далі - Відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.04.2017 №1228855-1302, від 21.02.2019 №126951-5013-2301 та від 06.02.2020 №25538-5033-2301. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року позов було задоволено повністю. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що об`єкти нерухомого майна, які знаходяться на земельних ділянках, щодо яких Відповідачем було нараховано спірні зобов`язання, були відчужені Позивачем у 2012-2013 рока, і до нового власника об`єкта нерухомості переходить обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову, зазначаючи, що від позивача не надходила інформація про припинення права користування відповідними земельними ділянками. Крім того, Апелянт стверджує, що Позивач пропустив строки звернення до суду з цим позовом. З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021 витребувано додаткові докази у справі. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2021 провадження у справі було зупинено до розгляду набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі № 160/11673/20. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2022 провадження у справі поновлено. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав. Обставини справи, установлені судом першої інстанції. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] до 20.10.2012 на праві приватної власності належали нежитлові приміщення адміністративно-господарської будівлі з підвалом та мансардою літ. «Б-ІІ», а саме: приміщення 2-го поверху №№ 6, 7, 8 загальною площею 30,5 кв.м, що знаходяться у [ADDRESS] . Крім того, позивачу до 08.05.2013 на праві приватної власності належали нежитлові приміщення адміністративно-господарської будівлі з підвалом та мансардою літ. «Б-ІІ», а саме: 2/3 частини приміщень №3, №4 загальною площею 4,13 кв.м., приміщення №12 загальною площею 30,3 кв.м, що знаходяться у [ADDRESS] . Відповідно до договору оренди землі від 19.07.2007, укладеного між Черкаською міською радою (орендодавець) надає, а [PERSON] (орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку, що за цільовим призначенням відноситься до земель житлової та громадської забудови, розташована в по [ADDRESS] , площа для нарахування орендної плати 57,2 кв.м Згідно пункту 8 - договір укладено на 49 років. У пункті 37 зазначеного договору вказано, що договір також припиняється у інших випадках, передбачених законом. У подальшому, 20.10.2012 [PERSON] продано [PERSON] нежитлові приміщення адміністративно-господарської будівлі з підвалом та мансардою літ. «Б-ІІ», а саме: приміщення 2-го поверху №6, №7, №8 загальною площею 30,5 кв.м., що знаходяться у [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу нежитлових будівель від 20.10.2012. 08.05.2013 [PERSON] продано [PERSON] нежитлові приміщення адміністративно-господарської будівлі з підвалом та мансардою літ. «Б-ІІ», а саме: 2/3 частини приміщень №3, №4 загальною площею 4,13 кв.м., приміщення №12 загальною площею 30,3 кв.м., що знаходяться у [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу нежитлових будівель від 08.05.2013. Головним управлінням ДФС у Черкаській області прийнято податкові повідомлення-рішення: - від 25.04.2017 №1228855-1302 про нарахування позивачу податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік у сумі 4091 грн. 64 коп.; - від 21.02.2019 №126951-5013-2301 про нарахування позивачу податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2019 рік у сумі 4091 грн. 64 коп. У подальшому Головним управлінням ДПС у Черкаській області, яке є правонаступником Головного управління ДФС у Черкаській області, прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.02.2020 № 25538-5033-2301 про нарахування позивачу податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2020 рік у сумі 4091,64 грн. У січні 2021 року Позивач, вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними, а свої права порушеними, звернувся до суду з цим позовом. Нормативно-правове обґрунтування. Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законами України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI (далі - Закон № 3613-VI), «Про оцінку земель» від 11.12.2003 № 1378-IV (далі - Закон № 1378-IV), Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 (далі - Положення № 15). Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. У пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України в редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Пунктом 269.1 статті 269 ПК України визначено, що платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. Особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу (п. 269.2 ст. 269 ПК України). Об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст. 270 ПК України). Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. Згідно з підпунктами 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено. Пункт 287.1 статті 287 Податкового кодексу України визначає, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Згідно з пунктами 287.5 та 287.7 статті 287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу. У разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин). Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (пункт 286.1 статті 286 Податкового кодексу України). Відповідно пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу. При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (п. 287.6 ст. 287 ПК України). Власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п. 287.8 ст. 287 ПК України). Згідно з частинами першою, другою статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п. 286.1 ст. 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу (п. 286.5 ст. 286 ПК України). Згідно з частиною третьою статті 7 Закону № 161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Пунктом 58.3 статті 58 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. Разом з тим, відповідно до п.п. 56.1, 56.18, 56.19 рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. У разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті. Висновки суду апеляційної інстанції. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Тобто, у разі відчуження особою об`єкта, який перебував на відповідній земельній ділянці, до нового власника нерухомості переходить встановлений законодавством обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 31.01.2018 у справі №825/308/17, від 19.06.2018 у справі №822/2696/17, від 17.12.2019 у справі № 804/4739/16, від 27.02.2020 у справі № 804/4665/18. Разом з тим, законодавством визначені строки, у межах яких платник податків може звернутися до суду з відповідним позовом щодо оскарження податкового повідомлення-рішення. Так, стаття 122 КАС України встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах. Водночас, вона передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами. ПК України не містить норм, які б визначали процесуальний строк звернення до суду з позовом у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження). Водночас, у випадку відсутності правового регулювання у спеціальному законодавстві, застосуванню підлягають загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів, які встановлені КАС України. Разом з тим, згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 та від 27.01.2022 у справі № 160/11673/20 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для врахування апеляційним судом при вирішенні цієї справи. Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту зясування судом першої інстанції обставин цієї справи, колегія суддів установила наступне. Щодо ППР від 25.04.2017 №1228855-1302: копія отримана Позивачем 16.05.2017. Щодо ППР від 21.02.2019 №126951-5013-2301: копія отримана Позивачем фактично листом від 18.09.2020, але до цього направлялася йому та 11.08.2019 повернулося до Відповідача за закінченням терміну зберігання Укрпоштою. Тому, колегія суддів погоджується з доводами Апелянта про те, що таке ППР вважається врученим Позивачу 11.08.2019, відповідно до ст. 58 ПК України. Щодо ППР від 06.02.2020 № 25538-5033-2301: копія отримана Позивачем 06.04.2020. Позивач звернувся до суду з цим позовом 20.01.2021. Висновки суду апеляційної інстанції. Отже, Позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом щодо ППР від 25.04.2017 № 1228855-1302 та від 21.02.2019 № 126951-5013-2301. ППР від 06.02.2020 № 25538-5033-2301 було отримано Позивачем 06.04.2020. У зв`язку з оголошенням карантину згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» Законом України № 540-IX від 30.03.2020 до КАС України були внесені зміни, згідно з якими під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 3 Прикінцевих положень КАС України). Після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 №731-IX з 17.07.2020 розпочато відлік процесуальних строків та надано право учасникам справи заявити клопотання про продовження процесуальних строків з підстав, установлених Законом України від 18.06.2020 № 731-IX. Як наслідок відлік процесуальних строків розпочато з 21-го дня після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 №731-IX, тобто з 07.08.2020. Отже, шестимісячний строк оскарження Позивачем ППР від 06.02.2020 № 25538-5033-2301 слід відраховувати з 07.08.2020. У такому випадку останнім днем вказаного строку буде 07.01.2021. Втім, як було встановлено вище позов у цій справі Позивачем подано лише 20.01.2021, тобто з пропуском вказаного строку звернення до суду та після оприлюднення Верховним Судом постанови від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19, в якій викладені відповідні правові висновки щодо строків оскарження до суду податкових повідомлень-рішень, які в наступному підтримані Верховним Судом у постанові від 27.01.2022 у справі № 160/11673/20. Тому, колегія суддів приймає до уваги та враховує відповідні доводи Апелянта щодо пропуску Позивачем строку звернення до суду з цим позовом. Зазначені обставини безпідставно не були встановлені судом першої інстанції при вирішенні цієї справи. Відповідно до частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 123 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. У частинах третій-четвертій статті 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області підлягає задоволенню частково, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року - скасуванню, а позов - залишенню без розгляду.

Результат розгляду: partial