Рішення адміністративного суду від 2022-01-18 00:00:00+02

Позивач звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд: - визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Харківській області стосовно не списання безнадійного податкового боргу [PERSON] РНОКПП [NUMBER] ; - зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області, як відокремлений підрозділ, списати безнадійний податковий борг [PERSON] РНОКПП [NUMBER] на суму 8880,83 грн. та внести відповідні відомості до автоматизованої інформаційної системи. В обґрунтування позовних позивач зазначила, що відповідач протиправно не списує \~безнадійний податковий борг з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 8880,83 грн., стосовно якого минув строк давності. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2021р. адміністративний позов [PERSON] до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії \~задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Харківській області щодо не списання безнадійного податкового боргу [PERSON] . Зобов`язано Головне управління ДПС у Харківській області, як відокремлений підрозділ, прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу [PERSON] в розмірі 8880,83 грн. та внести відповідні відомості до автоматизованої інформаційної системи. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням ДПС у Харківській області, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вважає рішення суду таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, з викладенням в ньому висновків, які не відповідають обставинам справи, що в силу положень ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є підставою для скасування та прийняття нового судового рішення. Вказує, що станом на 31.08.2021 згідно з даними Інтегрованої картки платника податків в системі ІТС «Податковий блок» [PERSON] має заборгованість зі сплати податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 8 880,83 гривень. Вказана сума заборгованості виникла в наслідок несплати у встановлені законодавством строки у згоджених грошових зобов`язань. Вказує, що списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. При цьому звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин), як це встановлено нормою пункту 4.1 Порядку № 577. В інших випадках, передбачених пунктом 101.2 статті 101 ПК України, пунктом 2.1 розділу II Порядку № 577, розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків. Оскільки судом не встановлено обставин порушення діями/бездіяльністю відповідача інтересів позивачки з огляду на те, що не вчинення дій за зверненням [PERSON] не є протиправною бездіяльністю. Враховуючи вищевикладене, у суду відсутнє право втручатися в діяльність державних органів при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, та право переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди наділені лише компетенцією перевіряти уже застосовані норми права та їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам, з викладенням в ньому висновків, які не відповідають обставинам справи. А тому, зобов`язавши податковий орган прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу у розмірі 8 880,83 гривень та відкоригувати інтегровану картку платника податків, суд фактично бере на себе повноваження суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі). З огляду на викладене, просить задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 у справі №520/10501/21, ухваливши у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином (в матеріалах справи містяться довідки про доставку електронних листів в електронний кабінет системи "Електронний Суд"). Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України. Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши \~рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню. Зазначив, що відповідачем не доведено правомірності своєї бездіяльності, тому вимоги \~позивача підлягають задоволенню. Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у позивача обліковується заборгованість зі сплати податку на доходи фізичних осіб (КБК 11010500) у сумі 8880,83 грн. Згідно даних Державного реєстру обтяжень рухомого майна, відносно позивача містяться записи про обтяження рухомого майна №15453477 від 05.08.2015 та №16121083 від 16.01.2017, тип обтяження: податкова застава. У зв`язку з чим, 09.04.2021 позивач звернулась до Головного управління ДПС у Харківській області із заявою, в якій просила надати інформацію щодо податкового зобов`язання, суми податкового боргу та ознак безнадійності цього боргу. У листі 15971/6/20-40-13-13-16 від 27.04.2021 відповідач повідомив позивача, що станом на 20.04.2021 згідно даних інформаційної системи ДПС [PERSON] має заборгованість зі сплати податку на доходи фізичних осіб (КБК 11010500) у сумі 8880,83 грн. Вказана сума заборгованості виникла у результаті несплати позивачем у встановлені строки узгоджених грошових зобов`язань. Також, відповідач у листі роз`яснив порядок списання безнадійного податкового боргу. Не погоджуючись \~із зазначеною бездіяльністю податкового органу, позивач звернулась \~до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції керується наступними приписами норм чинного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Статтею 101 ПК України закріплені положення щодо списання безнадійного податкового боргу. Відповідно до п.101.1. ст. 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. 101.2. Під терміном "безнадійний" розуміється (серед іншого): 101.2.3. податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом. 101.4. Органи стягнення відкликають розрахункові документи, якими передбачено стягнення пені, штрафних санкцій та безнадійного податкового боргу, списаних відповідно до цього Кодексу. 101.5. Контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Механізм списання безнадійного податкового боргу визначено Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №577, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за №844/24376 (далі - Порядок №577). Відповідно до положень пунктів 3.1, 3.2 Порядку №577 визначення суми безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню контролюючим органом, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Днем виникнення безнадійного податкового боргу у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 ПК України) є дата прийняття рішення керівника контролюючого органу. Згідно з приписами пунктів 4.3-4.5 Порядку №577 у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційних систем не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення. Таким чином, зі змісту вищенаведених норм Порядку № 577 вбачається, що списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. При цьому, звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин) (пункт 4.1 Порядку №577). В усіх інших випадках розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків. Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.09.2018 по справі № 813/4430/16, від 09.07.2019 по справі № 0240/2269/18-а, від 09.03.2021р. у справі № № 300/2353/19. Відповідно п.102.4. ст.102 Податкового кодексу України \~у разі, якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Таким чином, право контролюючого органу на стягнення податкового боргу припиняється не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Враховуючи викладене та той факт, що по податковому боргу [PERSON] в загальному розмір 8880,83 грн. сплинув строк для стягнення заборгованості, передбачений статтею 102 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що відповідач, не приймаючи у даному випадку рішення про списання \~податкового боргу з податку на прибуток, який набув статусу безнадійного, діяв всупереч вимогам Порядку № 577. Враховуючи встановлені колегією суддів фактичні обставини щодо терміну виникнення у [PERSON] податкового боргу у вищезазначеній сумі, підтвердження під час апеляційного перегляду справи характеру цього податкового боргу, як безнадійного за ознакою збігу строку давності, протягом якого цей борг може бути стягнутий з [PERSON] , слід дійти висновку, що податковий борг, суми якого позивач просить зобов`язати відповідача списати, є безнадійним, підлягає списанню, а бездіяльність відповідача щодо тривалого не розгляду питання про списання податкового боргу [PERSON] по сплаті податку на доходи фізичних осіб у розмірі 8880,83 грн. є протиправною, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню. При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач дійшов помилкового висновку, що повноваження ГУ ДПС у Харківській області, у контексті позовних вимог про зобов`язання провести списання податкового боргу, є дискреційними повноваженнями такого територіального органу ДПС, як органу державної влади, тобто відносяться до його виключної компетенції, а тому адміністративний суд не може перебирати на себе його функції, з огляду на наступне. Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання». З наведеного вбачається, що під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права. Так, згідно зі \~\~статтею 101 ПК України \~\~списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1 095 днів, здійснюється контролюючим органом в безумовному порядку на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Тобто, за наявності відповідних підстав можливість прийняття відповідачем альтернативного рішення у законодавстві відсутня, а тому повноваження податкового органу в даному випадку не є дискреційними. Колегія суддів звертає увагу на гарантоване \~\~статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод \~\~право на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий засіб (спосіб), що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року). Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Враховуючи викладене та той факт, що по податковому боргу [PERSON] в загальному розмір 8880,83 грн. сплинув строк для стягнення заборгованості, передбачений статтею 102 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що відповідач, не приймаючи у даному випадку рішення про списання \~податкового боргу з податку на прибуток, який набув статусу безнадійного, діяв всупереч вимогам Порядку № 577. З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки борг позивача в сумі 8880,83 грн. є безнадійним, контролюючим органом була допущена протиправна бездіяльність в частині своєчасного списання останнього відповідно до положень Порядку № 577, можливість прийняття відповідачем альтернативного рішення у законодавстві відсутня, тому зобов`язання відповідача списати такий безнадійний борг є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав. Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 23.12.2019 року по справі № 813/3277/18. Згідно з ч. 5 \~\~ст. 242 КАС України \~\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Харківській області щодо не списання безнадійного податкового боргу [PERSON] . Зобов`язання Головного управління ДПС у Харківській області, як відокремленого підрозділу, прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу [PERSON] в розмірі 8880,83 грн. та внести відповідні відомості до автоматизованої інформаційної системи. При цьому, колегія суддів зазначає, що податковий орган в апеляційній скарзі заперечень щодо наявності безнадійного податкового боргу не наводить, а посилається виключно на свої дискреційні повноваження щодо його списання. З урахуванням вищезазначеного, доводи відповідача щодо відсутності в його діях протиправної бездіяльності щодо не списання безнадійного податкового боргу [PERSON] є помилковими. Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є \~справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції. Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу \~без задоволення, а судове рішення без змін. З огляду на приписи п.10 ч.6 ст.12 КАС України, відповідно до якого справами незначної складності є інші справи у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що ця справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. .

Результат розгляду: denied