Рішення адміністративного суду від 2022-08-11 00:00:00+03

21.01.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дії щодо не зарахування періодів роботи до спеціального стажу, відмові у призначенні пенсії та зобов`язання зарахувати періоди роботи з 24.11.1999 по 08.02.2008 до загального трудового стажу і призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 08.10.2021. Позов обґрунтовує тим, що відповідачем протиправно і необґрунтовано відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах за списком №2, з підстав відсутності у позивача документально підтвердженого пільгового стажу 12 років і 6 місяців та загального страхового стажу 28 років і 6 місяців. При цьому, враховано до загального стажу позивача тільки 22 роки і до пільгового стажу за списком №1 - 2 роки 8 місяців 13 днів, за списком №2 - 8 років 5 місяців. Мотивуючи відмову у листі від 22.10.2021 за №0900-0213-8/39147 відповідач вказав на не подання позивачем матеріалів про результати атестації робочих місць, зокрема, наказ підприємства, яким затверджено результати атестації робочих місць, проатестованість структурних підрозділів та посад працівників (перелік робочих місць), в тому числі не підтвердження сплати страхових внесків. Вказує, що спірний період роботи у ТОВ «Шаімська нафтосервісна компанія» з 24.11.1999 по 08.02.2008 підлягають зарахуванню до загального стажу позивача, так як відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Крім того спірні періоди роботи, відпрацьовані на території Російської Федерації, а тому при визначенні права на пенсію та обчисленні її розміру слід керуватися також нормами міжнародного права. Додатково позивач стверджує, що весь стаж роботи на підприємствах підтверджується відповідними записами у трудовій книжці з посиланням на дату та номер наказів про прийняття і звільнення, а також довідкою №88 від 08.02.2008 про уточнення місця роботи. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року адміністративним позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у зарахуванні до загального страхового стажу [PERSON] період роботи з 24.11.1999 по 08.02.2008 у ТОВ «Шаімська нафтосервісна компанія». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області врахувати до загального страхового стажу [PERSON] період роботи з 24.11.1999 по 08.02.2008 у ТОВ «Шаімська нафтосервісна компанія». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити [PERSON] з 08.10.2021 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зменшенням пенсійного віку. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що до страхового, в тому числі пільгового стажу позивача, не зараховано періоди роботи з 24.11.1999 по 08.02.2008 у ТОВ «Шаімська нафтосервісна компанія», у зв`язку з відсутністю інформації щодо сплати страхових внесків із заробітної плати. Згідно з поданими позивачем документами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2, його загальний страховий стаж становить 22 роки, а пільговий стаж за списком №2 - 8 років 5 місяців 28 днів. Вказує на відсутність можливості зарахувати спірний стаж роботи і до пільгового періоду, так як позивачем не подано наказів про проведення атестації робочих місць. З урахуванням викладеного та беручи до уваги обставину документального не підтвердження загального і спеціального трудового стажу роботи, відповідач не знайшов у спірному випадку підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, що і слугувало підставою для прийняття рішення від 12.10.2021 за №092350002444 про відмову у призначенні пенсії. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави. Судом встановлені наступні обставини. Згідно записів №№3-4 трудової книжки серії [NUMBER] від 15.07.1982 [PERSON] в період з 01.09.1980 по 07.05.1983 навчався у професійно-технічному училищі, а з 15.05.1983 по 05.06.1985 проходив військову службу в Радянській армії. З 29.08.1985 на підставі наказу №210-к від 28.08.1985 прийнятий оператором третього розряду технологічної установки знемаслювання парафіну у Надвірнянський нафтопереробний завод, а з 11.05.1988 звільнений з роботи за власним бажанням. В період з 15.05.1988 по 01.12.1988 позивач працював на у колгоспі «Радянська Білорусія» що підтверджується записами №№7, 8 у трудовій книжці. Записи за №№9-15 трудової книжки свідчать, що [PERSON] працював в Івано-Франківському заводоуправлінні матеріалів в період з 29.11.1988 по 05.05.1989 і з 24.07.1989 по 21.08.1989 завантажником і розвантажником, в період з 23.11.1989 мотористом транспортувальником механізмів, а з 17.04.1992 по 18.12.1992 оператором пульта управління четвертого розряду. З 16.03.1993 по 13.02.1994 позивач працював в Управлінні технологічного транспорту №3 Ноябирськнафтогаз трактористом п`ятого розряду вахтовим методом. 24.11.1999 позивач прийнятий на роботу у ТОВ «Шаімська нафтосервісна компанія» помічником бурильника четвертого розряду в цех поточного і капітального ремонту нафтових і газових свердловин вахтово-експедиційним методом роботи, з 16.06.2001 присвоєно п`ятий розряд помічника бурильника, а з 08.02.2008 звільнений з роботи за власним бажанням, про що вчинено записи №№17-19 у трудовій книжці позивача. В період з 24.03.2009 по 01.05.2009, з 22.05.2009 по 03.02.2010, з 19.05.2010 по 26.01.2018 позивач працював помічником бурильника капітального ремонту свердловин у Відкритому акціонерному товаристві «Білоруське управління з підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин». Вищезазначені періоди роботи [PERSON] за даними професіями на вказаних підприємствах, підтверджуються також довідками від 20.09.2002 за №152, від 23.04.2018 за №1141, від 08.08.2019 за №572, виданими ВАТ «Білоруське управління з підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин»; довідками від 09.08.2021 за №112 і від 11.08.2021 за №20, виданими ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття», матеріалами про проведення атестації робочих місць у ВАТ «Білоруське управління з підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин». Після досягнення 55-річного віку, позивач 08.10.2021 звернуся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, про що свідчить зміст рішення від 12.10.2021 за №092350002444. До страхового стажу позивача зараховано наступні періоди роботи: з 01.09.1980 по 07.05.1983 - період навчання у професійно-технічному училищі; з 15.05.1983 по 05.06.1985 - період проходження військової служби в Радянській армії; з 29.08.1985 по 11.05.1988 - робота оператором третього розряду технологічної установки знемаслювання парафіну у Надвірнянському нафтопереробному заводі; з 29.11.1988 по 05.05.1989, з 24.07.1989 по 21.08.1989, з 23.11.1989 по 18.12.1992 - завантажником і розвантажником, мотористом транспортувальником механізмів, оператором пульта управління четвертого розряду в Івано-Франківському заводоуправлінні матеріалів; з 16.03.1993 по 13.02.1994 - робота трактористом п`ятого розряду вахтовим методом в Управлінні технологічного транспорту №3 Ноябирськнафтогаз; з 24.03.2009 по 01.05.2009, з 22.05.2009 по 03.02.2010, з 19.05.2010 по 26.01.2018 -робота помічником бурильника капітального ремонту свердловин у Відкритому акціонерному товаристві «Білоруське управління з підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин». Періоди роботи позивача з 29.08.1985 по 11.05.1988 зараховані відповідачем до стажу роботи по списку №1, що становить 2 роки 8 місяців 13 днів. Решта періоду з 24.03.2009 по 01.05.2009, з 22.05.2009 по 03.02.2010, з 19.05.2010 по 26.01.2018 зараховані Управлінням до стажу роботи по списку №2, що становить 8 років 5 місяців 28 днів. При цьому, загальний страховий стаж позивача склав 20 років 5 місяців 8 днів. Втім, органом пенсійного забезпечення, за результатом розгляду поданих позивачем документів, прийнято рішення від 12.10.2021 за №092350002444 про відмову у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах за списком №2 з підстав відсутності у позивача загального страхового і пільгового стажу із посиланням на дію положень статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Додатково, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 22.10.2021 за №0900-0213-8/39147 повідомило позивача про відсутність підстав для призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2, з урахуванням відсутності у позивача загального страхового і пільгового стажу. Не погоджуючись із діями Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у зарахуванні періодів роботи до загального стажу та призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення. Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне. Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (Закон №1058-IV). За змістом частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону №1058-ІV. Як визначено статтею 1 Закону №1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону. Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV). Згідно абзацу 9 частини 3 статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Згідно з частиною 16 статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків. Таким чином, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який зобов`язаний здійснювати нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача. Такі вимоги визначені і в національному законодавстві Російської Федерації. Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637). Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За правовим регулюванням пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема, довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відсутні відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про роботу особи на підприємстві. З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (Інструкція №58). Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58). Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне. У позивача є в наявності трудова книжка серії [NUMBER] від 15.07.1982, яка надана останнім відповідачу для розгляду питання про зарахування спірного періоду до страхового стажу. Вказана трудова книжка, містить записи про роботу позивача у ТОВ «Шаімська нафтосервісна компанія», а саме: запис №17 про прийняття на роботу з 24.11.1999 помічником бурильника четвертого розряду в цех поточного і капітального ремонту нафтових і газових свердловин, запис №18 про присвоєння з 16.06.2001 п`ятого розряду помічника бурильника, і запис №19 про звільнення останнього з роботи на вказаному підприємстві з 08.02.2008 за власним бажанням. Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки вказаного підприємства (акціонерного товариства) та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості і достовірності. В матеріалах справи також міститься довідка від 08.02.2008 за №88, видана ТОВ «Шаімська нафтосервісна компанія», яка засвідчує обставину працевлаштування позивача на вказаному підприємстві помічником бурильника п`ятого розряду у період з 16.06.2001 по 08.02.2008, що відповідає запису у трудовій книжці. Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про відсутність доказів сплати страхових внесків за спірний період, як на підставу його не врахування до загального страхового стажу позивача, оскільки чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи, набутого у країні учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця. Сам факт офіційного працевлаштування позивача підтверджується відповідними довідками, а також записами в трудовій книжці. Будь-яких доказів, які б підтверджували несплату страхових внесків до пенсійних органів Російської Федерації, в тому числі з вини позивача в суду немає. Апеляційний суд вказує, що долучені позивачем вище коментовані документи є належними і достатніми доказами, які підтверджують право позивача на врахування до його загального стажу періоду роботи у ТОВ «Шаімська нафтосервісна компанія» з 24.11.1999 по 08.02.2008. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Таким чином, в силу приписів пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності: зайняття повний робочий день на відповідних роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України; атестація робочих місць; досягнення 55 років для чоловіків і при стажі роботи у період звернення з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок. Отже на пільгових умовах чоловіки мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 28 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Водночас, працівникам-чоловікам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 Закону №1788-XII, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи. За приписами статті 26 Закону №1058-IV право на пенсію за віком, серед іншого, мають чоловіки після досягнення 60 років. Проаналізувавши вищевказані норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що особа (чоловік) при стажі роботи, у спірному випадку, не менше 28 років 6 місяців, і не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку (60 років) на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи. Відповідач в рішенні від 12.10.2021 за №092350002444 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу на пільгових умовах за списком №2, проаналізувавши подані ним необхідні документи, фактично погодився з наявністю в позивача: 20 років 5 місяців 8 днів загального страхового стажу (що є не достатнім для призначення пенсії на пільгових умовах); 2 роки 8 місяців 13 днів стажу на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 і 8 років 5 місяців 28 днів стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України (що є менше обов`язкових 12 років 6 місяців, втім є більше половини такого стажу). Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 за №383 (Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, які чинні на період роботи особи. В силу правового регулювання пункту 9 Порядку №383 пенсії за сумісними роботами, професіями та посадами працівників, зайнятих у виробництвах та на роботах, передбачених Списками, призначаються: 1) за списком № 2, якщо одна із виконуваних робіт, професій чи посад передбачена в списку № 1, а інша в списку №2; 2) на загальних підставах, якщо одна із виконуваних робіт, професій чи посад передбачена в списку № 1 або списку № 2, а інша цими списками не передбачена. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на період роботи [PERSON] з 29.08.1985 по 11.05.1988, з 24.03.2009 по 01.05.2009, з 22.05.2009 по 03.02.2010, з 19.05.2010 по 26.01.2018, чинними були Списки виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР «Про затвердження» від 22.08.1956 за №1173 (Постанова №1173), Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 за №36 (Постанова №36) і Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 за №461 (Постанова №461). Згідно підрозділу «Рабочие» розділу X «Переработка нефти, газа, угля и сланца» Постанови №1173, посада «Операторы и их помощники, старшие операторы» (найменування професій, зазначені російською мовою) віднесена до списку виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, робота в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Відповідно до підрозділу 2 «Добування нафти, газу і газового конденсату» розділу XII «Буріння, видобування та перероблення нафти, газу та газового конденсату, перероблення вугілля і сланцю» Постанови №36 і Постанови №461, посада «Бурильники капітального ремонту свердловин» (код 12.2а) віднесена до списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Також, посада «Помічника бурильника капітального ремонту свердловин» і посада «Бурильника капітального ремонту свердловин» (код 2130200а-11292), яку обіймав позивач у спірний період роботи передбачена списком №2 виробництв, робіт професій та посад, робота на яких дає право на пенсію на за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 за №10. Згідно наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 10.03.2010, останній народився [INFO] , а отже на момент звернення із заявою від 08.10.2021 про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2 досягнув 56 років і 6 місяців. У позивача наявні: понад 2 повних роки спеціального стажу за списком №1, який з урахуванням приписів статті 26 Закону №1058-IV відповідає значенню 1 рік (2 роки і 8 місяців / 2,6 = 1 рік), що слід враховувати при зменшенні пенсійного віку [PERSON] від 60 років; понад 8 повних років спеціального стажу за списком №2, як з урахуванням приписів статті 26 Закону №1058-IV відповідає значенню 3 роки (8 років і 5 місяців / 2,6 = 3 роки), що слід враховувати при зменшенні пенсійного віку [PERSON] від 60 років. Відтак, зважаючи на правове врегулювання спірних правовідносин, яке визначено Законом №1058-IV і Порядком №383, позивач набув право на пенсію за віком на пільгових умовах з 56 років (60 років - 1 рік - 3 роки = 56 років). Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивач досягнув 56 років, має загальний страховий стажу 28 років 7 місяців (з урахуванням висновку суду щодо зарахуванням до загального стажу спірного періоду роботи з 24.11.1999 по 08.02.2008), в тому числі стаж роботи за списками №1 і №2, який в загальному становить понад 11 років, то має право на призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням віку, а тому позивач не може бути позбавлений гарантованого Державою Україна пенсійного забезпечення. На переконання апеляційного суду, за наявності формальної підстави для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, законної мети такої відмови, яка спрямована на те, щоб відповідна пенсія була призначена тим особам, які мають на це законне право, в той же час позбавлення позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2, за встановлених судом вище обставин, буде не пропорційним втручанням в його право на отримання відповідних пенсійних виплат, гарантоване статтею 1 протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод. Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що у спірному випадку відповідач не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання. Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити. Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied