Рішення адміністративного суду від 2022-11-01 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, викладене у листі №46825-39502/М-01/8-0400/21 від 29.12.2021 року про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений [PERSON] банківський рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Ощадбанк»; - визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області по невиплаті пенсії [PERSON] на визначений нею банківський рахунок протиправною та дискримінаційною; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити пенсію [PERSON] на визначений нею банківський рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Ощадбанк» та виплатити всі неотримані пенсійні кошти позивача, з урахуванням масових перерахунків та з компенсацією втрати частини доходів. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року у задоволенні позовної \~заяви відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга обґрунтована безпідставністю відмови відповідача у виплаті пенсії позивача на визначений нею банківський рахунок. При цьому вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо надання оцінки строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивача, як підставу для відмови у виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок, оскільки зазначені обставини не були покладені відповідачем в основу висновку про відмову у такій виплаті. Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] ( [INFO] ), є громадянкою України, яка постійно проживає в Ізраїлі. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 року у справі №160/1727/20 адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, викладене у формі листа від 24.01.2020 року №253/04/4/06 про відмову у виплаті пенсії на визначений [PERSON] банківський рахунок. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити на визначений [PERSON] банківський рахунок усі недотримані пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з 01 травня 2018 року. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Рішення суду від 19.03.2020 року у справі №160/1727/20 відповідачем не оскаржено та набрало законної сили 22.04.2022 року. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року у справі №160/15345/20 адміністративний позов [PERSON] до \~Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області \~про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести [PERSON] виплату пенсії з 07.10.2009 року по 30.04.2018 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з компенсацією втрати частини доходів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішення суду від 26.01.2021 року у справі №160/15345/20 відповідачем не оскаржено та набрало законної сили 26.02.2021 року. 17.09.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року в адміністративній справі № 160/15345/20. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року в задоволенні клопотання [PERSON] про об`єднання в одне провадження справ №160/1727/20 та №160/15345/20 відмовлено. Заяву [PERSON] про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі №160/15345/20 задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до ст. 382 КАС України, протягом 10 днів з моменту отримання копії ухвали, подати до суду звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року по справі № 160/15345/20. 19.11.2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року у справі № 160/15345/20, в якому зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виконано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 у справі №160/15345/20. Сума нарахування за період з 07.10.2009 по 30.04.2018 склала 109152,69 грн. Сума нарахована на поштове відділення, але заявницею не отримана. Виплату пенсії припинено відповідно до ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зважаючи на викладене, покладені судом зобов`язання вчинити певні дії виконані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 року у справі №160/15345/20 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року у справі №160/15345/20 та встановлено судом, що рішення суду від 26.01.2021 року у справі №160/15345/20 є виконаним. 03.12.2021 року уповноваженим представником банку АТ «Ощадбанк» Білозерцевою Л.В. складено заяву про виплату пенсії або грошової допомоги [PERSON] на банківський рахунок. У заяві до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.12.2021 року, складеної працівником банку, вказано паспорт позивача серії [NUMBER] , виданий 0401 05.09.2001 року. У подальшому, через електронний кабінет Пенсійного фонду України 17.12.2021 року представник позивача Меламед В.Б. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про виплату пенсії через банківську установу. Листом від 29.12.2021 року №46825-39502/М-01/8-0400/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відповідь, в якій повідомлено, що заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України через установи уповноваженого банку. Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку. Для вирішення питання виплати пенсії через установу банку [PERSON] необхідно особисто звернутися до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) та надати відповідну заяву або передати через установу банку. Не погоджуючись з відмовою у виплаті пенсії на картковий рахунок, представник позивача звернувся до суду з цим позовом. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 46 Конституції України громадянам ґарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав. Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 по справі №804/3217/18 сформулював такий висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах: «<…> право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні». Судом встановлено, що позивачка до виїзду за кордон перебувала на обліку в пенсійному органі та отримувала пенсію за віком, громадянство не втрачала. Тому, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивачка має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом №1058-ІV. Згідно дефініції, наведеної у статті 1 Закону №1058-ІV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.47 Закону №1058-ІV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Згідно п.4 Порядку №1596, виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (далі - установи уповноважених банків). Відповідно до п.8, п.9 Порядку №1596, поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті. Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін. Згідно п.10 Порядку №1596, заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України. Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку. Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку. За змістом п.12, п.13 Порядку №1596, органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення на підставі заяв, передбачених пунктом 10 цього Порядку, складають: - списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - списки) згідно з додатком 2 у двох примірниках; - опис списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - опис) згідно з додатком 3 у трьох примірниках. Списки у двох примірниках за один день до початку кожного виплатного періоду, за який виплачується пенсія та грошова допомога, подаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення відповідним установам уповноважених банків разом з двома примірниками описів. Списки подаються одночасно на паперових і магнітних (електронних) носіях, крім випадків, зазначених в абзаці третьому цього пункту. Таким чином, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги (бланк якої є Додатком №1 до Порядку №1596), яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п.10 Порядку №1596 двома шляхами, а саме: - особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду; - від установи уповноваженого банку. Аналогічні положення закріплені у п.1.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яким передбачено, що заява про виплату пенсії шляхом зарахування на поточний рахунок пенсіонера в банку подається заявником згідно з Порядком №1596. Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що органи Пенсійного фонду України уповноважені здійснювати виплату пенсії через поточні рахунки в банках у разі наявності заяви про виплату пенсії або грошової допомоги (бланк якої є Додатком №1 до Порядку №1596). Судом встановлено, що на сайті Пенсійного фонду України за посиланням: www.pfu.gov.ua/1906048-upovnovazheni-banky наведено перелік уповноважених банків, через які може здійснюватися виплата пенсій, серед переліку яких є також АТ «Ощадбанк». Отже АТ «Ощадбанк» є уповноваженим \~банком, якому надано право виплати пенсії пенсіонерам, через відкритий в ньому поточний рахунок. 03.12.2021 року уповноваженим представником банку АТ «Ощадбанк» Білозерцевою Л.В. складено заяву про виплату пенсії або грошової допомоги [PERSON] на банківський рахунок [NUMBER] . При цьому, з вказаної заяви вбачається, що уповноваженим працівником банку АТ «Ощадбанк» підтверджено, що ідентифікація клієнта під час відкриття рахунка, в тому числі з обов`язковим пред`явленням паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання, проведена у повному обсязі відповідно до вимог законодавства та нормативно-правових актів Національного банку, а копії відповідних документів сформовано в окрему справу. В матеріалах справи також містять аналогічні заяви про виплату пенсії або грошової допомоги [PERSON] на банківський рахунок [NUMBER] які складені уповноваженими працівниками АТ «Ощадбанк», які були направлені до структурних підрозділів Пенсійного фонду - від 13.08.2019 року, від 28.05.2020 року. Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем в листі №46825-39502/М-01/8-0400/21 від 29.12.2021 року вказувалось що, для вирішення питання виплати пенсії через установу банку [PERSON] необхідно особисто звернутися до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) та надати відповідну заяву або передати через установу банку. За встановлених обставин колегія суддів зазначає, що оскільки місцем фактичного проживання позивачки є країна Ізраїль, то п.4 Порядку №1596 до цих правовідносин не застосовується, оскільки його положення стосуються осіб, які мають фактичне місце проживання в Україні. Відсутність у позивачки фактичного місця проживання в Україні не може бути підставою для відмови виплачувати їй нараховану пенсію на відкритий нею рахунок в уповноваженому банку. Колегія суддів зазначає, що згідно п.6 Порядку №1596 одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка. При цьому, ані Закон №1058-IV, ані Порядок №22-1, не встановлюють обов`язку пенсіонера подавати заяву, зокрема, про виплату пенсії особисто. Застосовуючи вказані норми діючого законодавства, суд апеляційної інстанції робить висновок, що позивачем дотриманий порядок подачі заяви про виплату пенсії на банківський рахунок, а тому відмова відповідача у виплаті пенсії на визначений нею банківський рахунок, відкритий у відділенні АТ «Ощадбанк» є протиправною. Разом з тим, суд знаходить помилковим висновок суду першої інстанції щодо прийняття відповідачем правомірного рішення про відмову у виплаті пенсії через банківську установу на підставі заяви від 29.12.2021 року, проте, з інших підстав - у зв`язку з недотримання порядку подання документів, зокрема, через закінчення строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] , який виданий 0401 05.09.2001 року, виходячи з наступного. По-перше, закінчення у позивача строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] , який виданий 0401 05.09.2001 року не було підставою для відмови у виплаті пенсії на банківський рахунок, а тому надання судом оцінки вказаним обставинам не впливає на суть правовідносин, які склалися. По-друге, з матеріалів справи вбачається, що позивач, окрім звернення 17.12.2021 року через свого представника до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зверталась також, зокрема, 19.08.2019 року, 25.05.2020 року та 03.12.2021 року через уповноважених співробітників АТ «Ощадбанк» із заявою про виплату пенсії на банківський рахунок. Зокрема, як 19.08.2019 року так і 25.05.2020 року паспорт громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] , який виданий 0401 05.09.2001 року терміном на 10 років був чинний. Щодо позовних вимог про визнання дискримінаційними дій відповідача стосовно відмови у виплаті пенсії позивача на визначений банківський рахунок суд апеляційної інстанції зазначає таке. Відповідно до положень підпункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація визначена як ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. В даному випадку позивачем не зазначено, в чому саме полягає дискримінація по відношенню до неї та не надано доказів, які б підтверджували вказані обставини, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Також не можуть бути задоволенні позовні вимоги про виплату недоотриманих пенсійних коштів позивача з перерахунком на момент виплати та з компенсацією втрати частини доходів, оскільки ці вимоги фактично спрямовані на майбутнє, що не відповідає завданню адміністративного судочинства, закріпленого в ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001). Згідно із ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Виходячи з характеру та кількості задоволених позовних вимог, документально підтвердженими судовими витратами позивача є сплачений судовий збір у розмірі 2481,00 грн., який підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Результат розгляду: partial