Рішення адміністративного суду від 2022-08-02 00:00:00+03

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до Директора Департаменту адміністрування програм соціальної підтримки Національної соціальної сервісної служби України Дейнеги Ольги Петрівни (далі - відповідач), в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача; зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо виплати державної соціальної допомоги його малозабезпеченій багатодітній сім`ї; зобов`язати відповідача змусити Управління соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації виплатити одноразову грошову допомогу на трьох його дітей віком від 11 до 16 років, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2021 №803; зобов`язати відповідача змусити Управління соціального захисту населення Одеської районної державної адміністрації відшкодувати витрати на харчування його дітей віком від 11 до 16 років протягом шести місяців згідно зі статтею 56 Закону України «Про освіту». Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2022 року позову заяву залишено без руху, у зв`язку з її невідповідністю, у тому числі, вимогам частини третьої статті 161 КАС України. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року позовну заяву [PERSON] повернуто позивачу. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року про повернення позовної заяви та зобов`язати суд першої інстанції відкрити провадження за його позовною заявою. 20.07.2022 Департаментом адміністрування програм соціальної підтримки Національної соціальної сервісної служби України подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на дотримання судом першої інстанції норм процесуального права. Відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом апеляційної інстанції встановлено, що при поданні позовної заяви [PERSON] заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір», яке обґрунтовано тим, що предметом позову є порушення прав дітей з малозабезпеченої багатодітної сім`ї на соціальний захист. На підтвердження скрутного матеріального стану позивачем надано копію посвідчення батьків багатодітної сім`ї та лист Овідіопольської районної державної адміністрації, згідно з яким позивач у період з 01.08.2020 по 31.01.2021 отримував державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. Залишаючи без руху позовну заяву [PERSON] , суд першої інстанції виходив з того, що подана позовна заява не відповідає вимогам, зокрема, частини третьої статті 161 КАС України в частині надання документа про сплату судового збору або ж документів, які підтверджують звільнення від сплати судового збору. Судом першої інстанції в обґрунтування вказаної ухвали зазначено, що позивачем не надано суду достатніх та належних доказів наявності обставин щодо відсутності коштів на оплату судового збору, як підстави для звільнення від сплати судового збору у розумінні статті 8 Закону України «Про судовий збір». Згідно з відміткою служби діловодства суду першої інстанції 20.01.2022 позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій, серед іншого, повторно заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір» з тих мотивів, що він є членом багатодітної сім`ї, а предметом його позову є захист соціальних прав. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року позовну заяву [PERSON] повернуто позивачеві з підстав неусунення недоліків позовної заяви, залишеної судом без руху. В ухвалі про повернення від 07.02.2022 суд першої інстанції зазначив, що позивачем в обґрунтування позиції про наявність у нього статусу члена малозабезпеченої сім`ї не надано суду документа, що підтверджує вказані пільги, зокрема, копії довідок Управління соціального захисту населення про отримання допомоги малозабезпеченій сім`ї, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів, на утриманні якого перебувають діти, у той час як в матеріалах справи міститься повідомлення Овідіопольського відділу УСЗН Одеської районної державної адміністрації про відмову в наданні позивачу соціальної допомоги від 26.08.2021 №353. Апеляційна скарга [PERSON] мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм процесуального права. Зазначено, що повертаючи позовну у зв`язку з ненаданням документа про сплату судового збору, суд першої інстанції позбавляє позивача його права на соціальний захист, оскільки метою його позову і є визнання його сім`ї малозабезпеченою. Доводи відзиву Департаменту адміністрування програм соціальної підтримки Національної соціальної сервісної служби України щодо наявності підстав для повернення позовної заяви [PERSON] ідентичні мотивам ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви. Не погоджуючись із позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви з мотивів неусунення недоліків позовної заяви в частині надання документа про сплату судового збору, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. За змістом підпункту «г» пункту 2 та пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» такими підставами є: якщо позивач є членом малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Колегія суддів апеляційного суду з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18, погоджується із позицією суду першої інстанції в частині наявності у суду права, а не обов`язку прийняти рішення про звільнення позивача від сплати судового збору навіть за наявності однієї з умов такого звільнення, що передбачена статтею 8 Закону України «Про судовий збір». Так, визначальною обставиною для прийняття відповідного рішення є встановлення майнового стану особи, яка просить звільнити її від сплати судового збору, та надання оцінки впливу потенційної сплати судового збору на реалізацію інших, зокрема, базових життєвих потреб заявника з урахуванням встановленого майнового стану. Втім, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та наступне повернення позовної заяви з мотивів неусунення недоліків позовної заяви в частині надання документа про сплату судового збору має відповідати вимогам щодо обґрунтованості судового рішення, зазначеним у частині третій статті 242 КАС України. Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно із текстом позовної заяви звернення [PERSON] до суду обумовлено протиправною, на його думку, бездіяльністю відповідача, яка полягає у неприйнятті за його заявою рішення щодо виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченій багатодітній сім`ї. При поданні позовної заяви позивач просив звільнити його від сплати судового збору на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір», оскільки предметом його позову є порушення прав дітей із малозабезпеченої багатодітної сім`ї на соціальний захист. У заяві про усунення недоліків позовної заяви позивачем додатково зазначено, що він є членом багатодітної сім`ї, а предметом його позову є захист соціальних прав. Позивачем надано суду копію посвідчення батьків багатодітної сім`ї та лист Овідіопольської районної державної адміністрації, згідно з яким позивач у період з 01.08.2020 по 31.01.2021 отримував державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. Позивач вважав вказаний обсяг документів достатнім для підтвердження наявності обставин, з якими стаття 8 Закону України «Про судовий збір», дає суду можливість розглянути та позитивно вирішити питання про звільнення від сплати судового збору. Втім, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, не надав оцінки обсягу наданих позивачем документів. Натомість судом зроблено посилання на обставини отримання позивачем пенсії за інвалідністю у розмірі 2 100 грн., що не відповідає доданим до позовної заяви документам та не є обставиною, якою позивач обґрунтовував наявність підстав для звільнення його від сплати судового збору. Переліку документів, який мав би надати позивач на підтвердження скрутного майнового стану, судом першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не вказано. Належного обґрунтування відсутності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі поданих ним документів з урахуванням характеру та предмету позову, ухвала про повернення позовної заяви також не містить. Позиція суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви ґрунтується виключно на тому, що заявником на підтвердження його соціального статусу, а саме члена малозабезпеченої сім`ї, не надано суду документа, що підтверджує такі пільги, зокрема, копії довідок Управління соціального захисту населення про отримання допомоги малозабезпеченій сім`ї, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів позивача, на утриманні якого перебувають діти. Втім, судом не враховано, що з огляду на предмет спору - визнання протиправною відмови органу соціального забезпечення населення у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, позивач не мав можливості надати суду документи на підтвердження такого статусу. З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає про недотримання судом першої інстанції при розгляді клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору вимог частини третьої статті 242 КАС України, у зв`язку з чим зазначає про передчасність позиції суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви. Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 КАС України, колегія суддів також вважає за необхідне відмітити наступне. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя (справа "Креуз проти Польщі"), оскільки формування справедливих принципів оплати судового збору характеризує рівень доступності до правосуддя у країні. Це пов`язано з тим, що, на думку Європейського суду з прав людини, судовий збір є таким обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів (справа "Шишков проти Росії"). Разом з тим Європейський суд з прав людини виходить з того, що судовий збір має бути "розумним", тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий його розмір, який не враховує фінансове положення заявників, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя. Зокрема, така позиція була викладена у справі "Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії". Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Ґолдер проти Сполученого Королівства"). Водночас "право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому, що право на доступ до суду за його природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети ("Креуз проти Польщі"). Однак, застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не переслідує "легітимну мету" і якщо відсутнє "пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою" (справа "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства", справа "Файєд проти Сполученого Королівства"). Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Між тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. Відсутність у справі, що розглядається, належного обґрунтування позиції суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотанні позивача про звільнення його від сплати судового збору як члена багатодітної сім`ї, з урахуванням характеру та предмету переданого на вирішення суду спору - визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яка полягає у неприйнятті рішення щодо виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченій багатодітній сім`ї позивача, та наступне повернення позовної заяви з мотивів несплати судового збору, є такими, що обмежують право особи на розгляд її справи належним судом. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Враховуючи передчасність позиції суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви позивачу, а також зважаючи на зміст повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, що визначені статтею 320 КАС України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, та, відповідно, часткового задоволення апеляційної скарги [PERSON] .

Результат розгляду: partial