Рішення адміністративного суду від 2022-10-27 00:00:00+03

І. РУХ СПРАВИ 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Мустанг Транс» (далі - ТОВ «Мустанг Транс») звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19 червня 2019 року: - № 0000731202, яким зменшено суму бюджетного відшкодування в розмірі 326 412 грн та застосував штрафні санкції в сумі 163 206 грн; - № 0000761202, яким зменшено суму від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 1304122 грн. 2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про те, що загальна та описова частини акта про результати документальної позапланової виїзної перевірки не відповідають вимогам, встановленим Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платником податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727, адже вони не містять чіткого обґрунтування і доказів порушення позивачем податкового законодавства. 2.1 Позивач вважає неправомірними, безпідставними та необґрунтованими висновки відповідача про те, що підприємства - ТОВ «Скайфолі» та ТОВ «Цифрон», як постачальники товару, не здійснюють господарської діяльності та функціонують лише для формування неправомірної податкової вигоди у покупців товару, тим самим, створюючи передумови для неправомірного формування ТОВ «Мустанг Транс» податкового кредиту, оскільки ці підприємства зареєстровані у встановленому законодавством порядку, основним видом їх діяльності є торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами, а також торгівля іншими транспортними засобами та інша діяльність. Контролюючий орган перевірку господарської діяльності цих підприємств не проводив. 2.2 Крім того, виконання ТОВ «Мустанг Транс», ТОВ «Скайфолі» та ТОВ «Цифрон» укладених між ними договорів щодо поставки товарів, про нереальність яких заявляють посадові особи відповідача, підтверджується первинними бухгалтерськими документами: видатковими накладними, актами приймання-передачі, платіжними документами, податковими накладними. Позивач стверджує, що угоди, укладені між ТОВ «Мустанг Транс» та його контрагентами, спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін. 2.3. Позивач також зазначав про те, що не може нести відповідальність за порушення законодавства контрагентами. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента. 2.4 Щодо відсутності економічного ефекту, то позивач зауважував, що поняття економічного ефекту не розкрито в Податковому кодексі України (далі - ПК України). Однак, із загального розуміння характеру економічної діяльності, можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості і так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому. При цьому не є обов`язковим, або економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане у майбутньому. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є одним з варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов`язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції. 3. У заяві від 10 грудня 2019 року про уточнення обставин позову позивач зазначив, що внаслідок помилки головного бухгалтера підприємства, який для перевірки надав не ті документи, контролюючий орган невірно відобразив фактичні обставини щодо використання у господарській діяльності підприємства поліетилену. У зв`язку з цим контролюючим органом було занесено не точні факти до акту перевірки, а саме такі, що не відповідають дійсності. 4. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19 червня 2019 року № 0000731202 в частині зменшення суми бюджетного відшкодування у сумі 243 333,33 грн. і застосування штрафних санкцій у сумі 121 666,66 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19 червня 2019 року № 0000761202 в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 651666,67 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 5. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено у повному обсязі. 6. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Головне управління ДПС у Волинській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 7. Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2020 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи. 8. 14 грудня 2020 року до Верховного Суду від «Мустанг Транс» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач просить касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року - без змін. 9. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у попередньому судовому засіданні. IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 10. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Головне управління ДФС у Волинській області провело документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Мустанг Транс» з питань правомірності формування від`ємного значення з ПДВ за грудень 2018 - січень 2019 року та декларування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, заявлених на рахунок платника у банку за лютий - березень 2019 року, за результатами якої склало акт № 10665/03-20-12-02/37236434 від 21 травня 2019 року. 11. За результатами перевірки контролюючий орган установив те, що ТОВ «Мустанг Транс» порушило: - п. 187.1 ст. 187, абз. 2 п. 188.1 ст. 188 , п. 198.1, п. 193.1 ст. 193, п. 198.3, п. 198.6 статті 198 та абз. «б» п. 200.4 статті 200 ПК України занизило суму податкового зобов`язання за березень 2019 року в розмірі 735534 грн., що призвело до завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за березень 2019 року у розмірі 735534 грн.; - п. 198.3 та абз. «б» п. 200.4 статті 200 ПК України завищило суму податкового кредиту за грудень 2018 року на суму 243333 грн., за лютий 2019 року на суму 325000 грн. та за березень 2019 року на суму 326667 грн., що призвело до завищення суми від`ємного значення з податку на додану вартість за березень 2019 року у розмірі 895000 грн. 12. Вказані порушення пов`язані з тим, що позивач, протягом грудня 2018 року - березня 2019 року, придбав у ТОВ «Скайфолі» та ТОВ «Цифрон» основні засоби - транспортні засоби (автобуси), зокрема, MERCEDES-BENZ, модель - « 1223L», 2007 року випуску, за ціною 1960000 грн., в т.ч. ПДВ - 326666,67 грн., SKANIA, модель «IRIZAR 310 CENTURY», 2006 року, за ціною 1950000 грн., в т.ч. ПДВ - 325000 грн., OVI, модель «НТ01», 2006 року випуску, за ціною 1460000 грн., в т.ч. ПДВ 243333,33 грн. не переслідуючи економічний ефект від цих господарських операцій. Крім того, для виконання будівельно-монтажних робіт на об`єкті «Будівля магазину з сараєм та погребом», позивач у ТОВ «Телко Україна» придбав поліетилен (порошок), який використав за межами своєї господарської діяльності. 13. На підставі акта перевірки контролюючий орган виніс податкове повідомлення-рішення № 0000761202 від 19 червня 2019 року, відповідно до якого зменшив суму від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 1304122 грн. та податкове повідомлення-рішення № 0000731202 від 19 червня 2019 року, згідно з яким зменшив суму бюджетного відшкодування в розмірі 326412 грн. та застосував штрафні санкції в сумі 163206 грн. 14. Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ 15. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав належні первинні документи, які підтверджують факт придбання у ТОВ «Скайфолі» та ТОВ «Цифрон» автобусів та використання їх позивачем у власній господарській діяльності. Водночас використання поліетилену (порошок) у господарській діяльності позивача не підтверджено належними доказами, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 16. Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов у повному обсязі, погодився з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно збільшив позивачу податкові зобов`язання за господарськими операціями позивача щодо придбання автобусів у ТОВ «Скайфолі» та ТОВ «Цифрон» та зменшив з цього приводу податковий кредит. 16.1 Водночас апеляційний суд зауважив, що позивач надав достатньо доказів, які свідчать про використання поліетилену в процесі здійснення своєї господарської діяльності, а тому відповідач дійшов помилкового висновку про те, що товариством занижено податкове зобов`язання за березень 2019 року на загальну суму 735534 грн., що призвело до завищення суми від`ємного значення та суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду)» (р. 21) за березень 2019 року розмірі 652455 грн. та завищено суму задекларованого бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника по декларації за березень 2019 року (р.20.2.1) в розмірі 83079 грн. IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ 17. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у цій справі. 18. Підставою касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції скаржником зазначено пункти 1 частини четвертої статті 328 КАС України - неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. 18.1 Так, скаржник зазначає, що апеляційним судом не був врахований висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 23 липня 2019 року у справі № 802/2386/14-а. 19. Також скаржник зазначає, що економічний ефект у господарських операціях із придбання позивачем у ТОВ «Скайфолі» та ТОВ «Цифрон» транспортних засобів відсутній, оскільки вказані господарські операції призвели до збільшення задекларованих витрат ТОВ «Мустанг Транс», зменшили об`єкт оподаткування без відповідного декларування надприбутків ТОВ «Скайфолі» та ТОВ «Цифрон». Тому відповідач вважає, що ці господарські операції свідчать про отримання лише податкової вигоди без реального настання наслідків. 19.1 Зокрема, щодо договору купівлі-продажу позивача з ТОВ «Цифрон», то скаржник стверджує, що зазначена господарська операція не мала на меті досягнення економічного ефекту, зважаючи на те, що фактурна вартість з урахуванням мита, імпортованого ТОВ «Цифрон» транспортного засобу становить 246548,50 грн., а вартість реалізації цього транспортного засобу ТОВ «Мустанг Транс» становить 1633333,33 грн., на суму ПДВ 326666,67 грн., тобто націнка становить - 1386784,83 грн. (562,5 відсотків). 19.2 Щодо договору купівлі-продажу позивача з ТОВ «Скайфолі», то скаржник стверджує, що зазначена господарська операція не мала на меті досягнення економічного ефекту, зважаючи на те, що фактурна вартість з урахуванням мита, імпортованого ТОВ «Скайфолі» транспортного засобу - автобуса марки SKANIA, модель «IRIZAR 310 CENTURY», 2006 року виготовлення, становить 479211,47 грн., а вартість реалізації цього транспортного засобу ТОВ «Мустанг Транс» становить 1625000 грн., в тому числі ПДВ - 325000, тобто націнка становить - 1145788,53 грн. (239 відсотків). 19.3 Скаржник зазначає, що аналіз показників поданої фінансової звітності ТОВ «Скайфолі» за 2018 рік свідчить, що реалізацію автотранспортних засобів товариством не відображено. 19.4 Разом з тим, за рахунок сплати податку на додану вартість при розмитненні транспортних засобів ТОВ «Скайфолі» сформувало ліміт в СЕА ПДВ. Цей ліміт, на думку відповідача, ТОВ «Скайфолі» використало для надання податкової вигоди ТОВ «Мустанг Транс» через штучне формування податкового кредиту ТОВ «Скайфолі». 20. Крім того, скаржник зауважив, що позивач не надав доказів використання у господарській діяльності поліетилену. V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ 21. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України (тут і далі, в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), виходить з такого. 22. Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України. 23. Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. 24. При цьому, згідно з пунктом 22.1 статті 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку. 25. Положеннями підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. 26. Відповідно до підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. 27. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені у статті 198 ПК України. 28. Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. 29. За приписами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. 30. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. 31. Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 32. Згідно із пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. 33. Пунктом 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до підпункту 200.1.3 пункту 200.1 статті 200 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200.1.3 пункту 200.1 статті 200 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. 34. Як визначено пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. 35. Отже, право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) та в подальшому на віднесення цих сум до бюджетного відшкодування виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів, а підставою для нарахування податкового кредиту є видана зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням всіх обов`язкових реквізитів. 36. Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 37. За визначенням статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. 38. Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 39. Аналіз наведених норм свідчить, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника. 40. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції. 41. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. 42. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 березня 2019 року ТОВ «Мустанг Транс» та ТОВ «Цифрон» уклали договір купівлі - продажу транспортного засобу № ЦН-0000010, згідно з яким, ТОВ «Цифрон» зобов`язується передати у власність покупця ТОВ «Мустанг Транс» товар - автобус пасажирський, марка - MERCEDES-BENZ, модель - « 1223L», 2007 року випуску. Загальна сума договору становить 1960000 грн., в т.ч. ПДВ - 326666,67 грн. 43. На підтвердження здійснення цієї господарської операції позивач під час перевірки надав: видаткову накладну № ЦН-0000010 від 22 березня 2019 року; акт приймання-передачі транспортного засобу від 22 березня 2019 року; митну декларацію № UA204070/2019/006006 від 21 березня 2019 року; інвойс № 1514; оборотно-сальдові відомості по рахунку 281; контракт № 01/02/19 від 01 лютого 2019 року. 44. 28 лютого 2019 року ТОВ «Мустанг Транс» та ТОВ «Скайфолі» уклали договір купівлі - продажу транспортного засобу № СК-000021, згідно з яким, ТОВ «Скайфолі» зобов`язується передати у власність покупця ТОВ «Мустанг Транс» товар - автобус пасажирський, марка - SKANIA, модель «IRIZAR 310 CENTURY», 2006 року виготовлення. Загальна сума договору становить 1950000 грн., в т.ч. ПДВ - 325000 грн. 45. 17 грудня 2018 року ТОВ «Мустанг Транс» та ТОВ «Скайфолі» уклали договір купівлі - продажу транспортного засобу № СК-000201, згідно з яким, ТОВ «Скайфолі» зобов`язується передати у власність покупця ТОВ «Мустанг Транс» товар - автобус пасажирський, марка - OVI, модель «НТ01», 2006 року випуску. Загальна сума договору становить 1460000 грн., в т.ч. ПДВ - 243333,33 грн. 46. На підтвердження здійснення цих господарських операції позивач під час перевірки надав: видаткові накладні № СК-0000034 від 28 лютого 2019 року, № СК-0000330 від 17 грудня 2018 року; акти приймання-передачі транспортних засобів від 28 лютого 2019 року; митні декларації №/2018/111025 від 12 грудня 2018 року, № UA204070/2019/004935 від 27 лютого 2019 року; інвойси № 1283, № 1428; акти звірки взаєморозрахунків за період з 01 грудня 2018 року - 31 березня 2019 року; оборотно-сальдові відомості по рахунку 281; контракт № 07/18 від 10 липня 2018 року. 47. Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що факт виконання ТОВ «Мустанг Транс», ТОВ «Скайфолі» та ТОВ «Цифрон» укладених між ними договорів підтверджується первинними бухгалтерськими документами: видатковими накладними, актами приймання-передачами передачі, платіжними документами, податковими накладними. 48. Щодо посилання відповідача на те, що господарські операції не мали на меті досягнення економічного ефекту, то слід зазначити наступне. 49. За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. 50. Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому. 51. В той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. 52. Таким чином, дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є визначальною для встановлення податкових зобов`язань та виникнення права на податковий кредит, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит. 53. Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07 березня 2019 року у справі № 818/3838/15 та від 29 липня 2020 року у справі № 2040/7658/18. 54. Під час розгляду справи позивач надав докази про те, що придбані транспортні засоби, а саме, MERCEDES-BENZ, модель - « 1223L» та SKANIA, модель «IRIZAR 310 CENTURY», використовуються ним для міжнародних пасажирських перевезень. 55. Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що позивач переслідує економічний ефект від придбаних ним автобусів, оскільки використовує їх у пасажирських перевезеннях, з метою отримання доходу. 56. Крім того, відповідач належним чином не обґрунтував свою позицію з приводу того, що господарські операції купівлі-продажу транспортних засобів позбавлені економічної мети. 57. При цьому, посилаючись на те, що позивач придбав транспортні засоби за явно завищеними цінами, відповідач не надав доказів, які б свідчили про ринкові ціни на такі товари для їх порівняння. 58. Слід також зауважити, що чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит та бюджетне відшкодування від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання. Будь-яке неналежне виконання іншими платниками податків податкових обов`язків (подавати податкову звітність, сплачувати податки) не може бути підставою для відповідальності іншого платника податків. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо правомірного формування податкового кредиту чи податкових зобов`язань з ПДВ щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення покупця - платника податку права на податковий кредит і не може свідчити про наявність у нього умислу уникнути від сплати податків у разі, якщо він виконав усі передбачені законом умови стосовно формування податкового кредиту та має необхідні документальні підтвердження його розміру. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента. Порушення постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для позбавлення покупця права на отримання податкової вигоди за умови, якщо не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента, злагодженість дій між ними або про те, що він діяв без належної обачності у виборі контрагента. Доказів про те, що позивач при здійсненні господарської діяльності із вищезгаданими контрагентами діяв недобросовісно, контролюючий орган не надав суду. 59. Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що відповідач безпідставно збільшив позивачу податкові зобов`язання за господарськими операціями позивача щодо придбання автобусів у ТОВ «Скайфолі» та ТОВ «Цифрон» та зменшив з цього приводу податковий кредит. 60. Щодо використання поліетилену (порошок) у господарській діяльності позивача, то останнім було надано документи, які підтверджують використання поліетилену у кількості 78000 кг при здійсненні поточного ремонту підлоги складу стеклохоста по вул. Б. Хмельницького, 32а в місті м. Устилуг, Володимир-Волинського району, Волинської області та поточного ремонту покрівлі реммайстерні по вул. Хмельницького, 32 в м. Устилуг, Володимир-Волинського району, Волинської області. 61. Так, в ході розгляду справи установлено, що позивач орендує приміщення за адресою: Волинська область, м Устилуг, вул. Б. Хмельницького, 32а (відповідно до договору оренди складу стеклохоста № 02/12/17 від 01 грудня 2017 року) та за адресою: Волинська область, м Устилуг, вул. Б. Хмельницького, 32 (відповідно до договору оренди реммайстерні № 01/12/17 від 01 грудня 2017 року). Умовами зазначених договорів оренди передбачено поточний ремонт орендованого майна. 62. Саме для цього ТОВ «Мустанг Транс» було закуплено у ТОВ «Телко Україна» поліетилен (порошок) у асортименті в кількості 78000 кг на суму 3677670 грн. 63. На підтвердження цього позивачем було надано видаткові накладні, а саме: № 00000001798 від 26 березня 2018 року, що підтверджує купівлю поліетилену R50035Е (порошок (25 кг), кількість - 13500 кг, сума без ПДВ 621 675 грн; № 00000009216 від 04 грудня 2018 року, що підтверджує купівлю поліетилену R50035Е (порошок (25 кг), кількість - 13500 кг, сума без ПДВ 611 145 грн; № 00000007049 від 21 вересня 2018 року, що підтверджує купівлю поліетилену M3804RWP (25 кг), кількість - 20000 кг, сума без ПДВ 955 600 грн; № 00000000469 від 25 січня 2019 року, що підтверджує купівлю поліетилену M3804RWP (25 кг), кількість - 10000 кг, сума без ПДВ 457 000 грн; № 00000008562 від 09 листопада 2018 року, що підтверджує купівлю поліетилену M3804RWP (25 кг), кількість - 21000 кг, сума без ПДВ 992 250 грн. 64. Відповідно до договору поставки № 34-16/0318 від 22 березня 2018 року зазначений поліетилен був поставлений у кількості та по ціні, зазначеній у видаткових накладних. 65. Також використання поліетилену підтверджено кошторисною документацією, а саме: зведеним кошторисним розрахунком вартості будівництва № 03/04-ЗК на поточний ремонт підлоги складу стеклохоста по вул. Б. Хмельницького, 32 а, м. Устилуг, Володимир-Волинського району, Волинської області та зведеним кошторисним розрахунком вартості будівництва № 02/04-ЗК на поточний ремонт покрівлі реммайсерні по вул. Б. Хмельницького, 32, м. Устилуг, Володимир-Волинського району, Волинської області 66. Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що фактичне використання будматеріалів - поліетилену в асортименті в кількості 78000 кг на суму 3677670 грн в процесі здійснення господарської діяльності позивача підтверджено первинними документами. 67. Ураховуючи вищевикладене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню. 68. Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання скаржника на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23 липня 2019 року у справі № 802/2386/14-а, оскільки за результатами касаційного перегляду цю справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. VI. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ 69. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення. 70. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 71. Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін. VII. ВИСНОВКИ ЩОДО РОЗПОДІЛУ СУДОВИХ ВИТРАТ 72. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. 73. Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied