Рішення адміністративного суду від 2024-07-15 00:00:00+03

в квітні 2024 року [PERSON] звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини [NUMBER] про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Рішенням\~Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати [PERSON] компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 20.11.2020 включно, яке нараховано та виплачено на підставі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.09.2023 у справі №560/8843/23. Зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 20.11.2020, починаючи з 29.02.2020 по 23.03.2024 включно. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.\~ \~\~\~ Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . Відповідно до витягу з наказу військової частини [NUMBER] від 20.11.2020 №329 позивача виключено зі списків особового складу частини. Вказано, що справи та посаду здав 20 листопада 2020 року. Позивач зазначає, що після звільнення з військової служби, з метою досудового врегулювання спору з відповідачем, звертався з проханням у найкоротший строк нарахувати та виплатити йому індексацію доходів \~з 01.01.2016 по 01.03.2018, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року, а також здійснити перерахунок та доплату належного йому грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 20.11.2020 року, обчисленого із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020. На виконання рішення суду від 20 вересня 2023 року у справі №560/8843/23 військовою частиною [NUMBER] було перераховано кошти в сумі 28479,57 грн 23.03.2024. Позивач вважає, що така тривала невиплата грошового забезпечення сталася через вину роботодавця - військової частини [NUMBER] , а тому він має право на компенсацію, передбачену Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Згідно зі статтями 1- 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон №2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Тобто, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів; 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини, так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України 21.02.2001 прийняв постанову №159, якою затвердив Порядок №159. В силу приписів пункту 1 Порядку №159 його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (пункт 2 Порядку №159). Детальний перелік грошових доходів, що підлягають компенсації, наведено у пункті 3 Порядку №159, яким встановлено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян. Відтак, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані. Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. При цьому, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1 - 3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми попередньо нараховані, але не виплачені. Зі змісту статті 1 Закону №2050-ІІІ слідує, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події) як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. У пункті 4 Порядку №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 у справі №816/379/16, від 30.09.2020 у справі №280/676/19, від 13.09.2021 у справі №639/3140/17, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19 та від 29.04.2021 у справі №240/6583/20. Сторонами не заперечується, що фактична виплата грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 20.11.2020 включно, який зазначений в рішенні Хмельницького окружного адміністративного суду відбулась 23.03.2024. Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати [PERSON] компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 20.11.2020, яка була йому нарахована та виплачена на підставі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року у справі №560/8843/23. Однак, колегія суддів вважає помилковими доводи суду першої інстанції, що компенсацію втрати частини доходів слід нарахувати та виплатити апелянту з 29 лютого 2020 року (а не з 29 січня 2020 року) у зв`язку з наступним. Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що виплату компенсації слід проводити з 29 лютого 2020 року (а не з 29 січня 2020 року) з огляду на приписи статті 2 Закону № 2050-ІІІ. При цьому, за змістом статті 2 згадуваного вище Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців \~виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Із системного аналізу статті 2 Закону № 2050-ІІІ слідує, що вона не врегульовує порядок обчислення компенсації втрати частини доходів або ж строки її нарахування, а пов`язує виникнення права в особи на компенсацію втрати частини доходів \~у разі затримки виплати таких доходів на один місяць і більше. Іншими словами, у випадку затримки виплати особі певних доходів до одного місяця у особи взагалі відсутнє право на отримання компенсації за невчасну виплату таких доходів. У випадку ж затримки на один місяць і більше у особи виникає право, а у роботодавця обов`язок виплатити таку компенсацію. При цьому обчислення такої компенсації має здійснюватися з тієї дати, з якої почалася затримка виплати доходів. І лише у випадку якщо така затримка мала місце понад місяць, особа має право на таку компенсацію. За таких обставин колегія суддів вважає помилковими доводи суду першої інстанції, що виплату компенсації втрати частини доходів слід обчислювати з 29 лютого 2020 року по день фактичної їх виплати (23 березня 2024 року). Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. У силу \~п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право \~скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі \~ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови. \~\~\~

Результат розгляду: granted