Рішення адміністративного суду від 2022-07-18 00:00:00+03

20.10.2021р. [PERSON] звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якому просив суд: - визнати протиправними дії щодо зменшення основного розміру пенсії з 90% до 70%; - зобов`язати здійснити з 01.12.2019 р. перерахунок та виплату пенсії за вислугу років в розмірі 90% грошового забезпечення, з врахуванням виплачених сум, без обмеження максимального розміру пенсії. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.02.2022 р. позов задоволено частково. Суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.09.2021р. перерахунок та виплату пенсії [PERSON] без обмеження пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат. У задоволенні інших позовних вимог судом відмовлено. Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт оскаржив судове рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.12.2019р. перерахунок та виплату пенсії за вислугу років в розмірі 90% грошового забезпечення. Просить апеляційний суд, в частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким позов задоволити повністю. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким в позові відмовити. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга \~ [PERSON] не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] з 01.11.2005р. \~перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за вислугу років яка призначену відповідно до\~ Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Основний розмір пенсії при призначенні складав 90% грошового забезпечення. В березні 2018р. пенсійний орган здійснив перерахунок розмір пенсії та зменшив позивачу основний розмір до 70 % грошового забезпечення. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.10.2018р. у справі №0940/1283/18 суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перерахувати та виплатити [PERSON] пенсію у розмірі 90% суми грошового забезпечення з врахуванням виплачених сум. з 01.01.2016р. На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.10.2018 р. у справі №0940/1283/18 пенсійний орган здійснив перерахунок пенсії позивачу у розмірі 90% суми грошового забезпечення. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.07.2021р. у справі №300/2749/21, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок основного розміру пенсії [PERSON] з 01.12.2019р., з \~врахуванням довідки Міністерства Внутрішніх справ України від 16.04.2021р. №22/6-1549 про розмір грошового забезпечення станом на 19.11.2019р., встановленого за відповідною (аналогічною) посадою, яку останній обіймав на день звільнення із служби та виплатити пенсію з врахуванням виплачених сум. Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.07.2021р. у справі №300/2749/21, з 01.09.2021р. здійснив [PERSON] перерахунок пенсії за вислугу років у розмірі 70% суми грошового забезпечення з обмеженням максимального розміру пенсії,. 14.09.2021 р [PERSON] звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій просив здійснити з 01.12.2019р. перерахунок та виплату пенсії, без обмеження максимального розміру, відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи із відсоткового значення розміру пенсії 90% суми грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум. Листом № 8184-7550/П-02/8-0900/21 від 07.10.2021 р, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області заяву [PERSON] залишив без задоволення у зв`язку з відсутністю правових підстав. (а.с.14) ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розміри пенсії за вислугу років встановлено ст. 13 Закону України \~«Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до ч. 2 якої максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів. Положення щодо максимального розміру пенсії, обчислений відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у ст. 13 внесені до виходу позивача на пенсію, та станом на 01.11.2005 р. загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів. Зменшення відсотку грошового забезпечення з якого розраховується розмір пенсії, обчисленої відповідно до ст.10 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відбувалось поступово. Так, на підставі Закону України Про внесення змін до Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ від 04.07.2002 № 51-IV у частині другій статті 13 Закону №2262-ХІІ цифри 85, 95 і 90 замінено відповідно цифрами 90, 100 і 95, а слова і цифри до категорій 2 і 3 замінити словами і цифрою до категорії 2; на підставі Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 №3668-VI цифри 90 замінено цифрами 80 та на підставі Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 №1166-VII цифри 80 замінено цифрами 70. Останні зміни обумовлені необхідністю запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні, збільшення надходжень до бюджету та удосконалення окремих положень Податкового кодексу України, а також необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, недопущення втрат бюджету, та забезпечення соціальної підтримки громадян, виходячи з фінансових можливостей держави. Отже, з 01.04.2014 змінився відсоток грошового забезпечення з якого розраховується розмір пенсії, яка обчислюється відповідно до ст. 13 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та станом на 01.01.2016\~ \~момент здійснення перерахунку пенсій в централізованому порядку, такий становив 70 . Обмеження ж щодо застосування зазначених положень до попередньо призначених військовослужбовцям пенсій за вислугу років законодавцем не встановлені ні у самому Законі України Про запобігання фінансовій катастрофі та створення передумов для економічного зростання в Україні, ні у Законі «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При цьому, колегія суддів звертає увагу, що процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. Норми, які визначають механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовцям, встановлені ст.63 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка змін не зазнавала, а також нормами Постанови №103, тому застосування у спірному випадку органом пенсійного фонду при перерахунку пенсії нового механізму обчислення пенсії, встановленого у ст. 13 цього Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка регулює призначення пенсій, є протиправним. Таким чином, вважає безпідставне зниження відповідачем основного розміру пенсії з 90% на 70% сум грошового забезпечення при перерахунку пенсії позивача з 01.12.2019 відповідно до ст. 63 Закону №2262-ХІІ на підставі Постанови №103, оскільки в цьому випадку відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм ч. 2 ст.13 указаного Закону, яка застосовується саме при призначенні пенсії, так як при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років чи у зв`язку із збільшенням його в силу змін законодавства, є незмінним у бік зменшення. Колегія суддів звертає увагу сторін, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.10.2018 р. у справі №0940/1283/18 встановлено наявність у позивача права на основний розмір пенсії в розмірі 90% грошового забезпечення та відсутність підстав для застосування механізму нового обчислення пенсії з урахуванням норм ч.2 ст.13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується при призначенні пенсії. Отже, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про правомірність дій відповідача при перерахунку пенсії позивача в частині зміни відсоткової складової грошового забезпечення, що враховується при перерахунку з 90% на 70% з 01.12.2019. Відповідно до вимог ч.4 ст. 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом першої інстанції було залишено поза увагою той факт, що при призначенні позивачу пенсії 01.11.2005р. її розмір становив 90% грошового забезпечення. Вказані обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, а отже відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії за вислугу років в розмірі 90% грошового забезпечення \~з 01.12.2019 року суд допустив порушення норм матеріального права. Що стосується обмеження пенсії максимальним розміром, колегія суддів зазначає наступне. Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які, зокрема, перебували на військовій службі. За змістом ст.10 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», призначення і виплата пенсій, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом здійснюються органами Пенсійного фонду України. Відповідно до ч.3 ст.43 Закону №2262-ХІІ, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Проте, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення ч.7 ст. 43, першого речення ч.1 ст. 54 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: ч.7 ст. 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. При цьому, у вказаному рішенні Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою ст. 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Згідно пунктів 3, 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 №15-рп/2000 у справі про порядок виконання рішень Конституційного Суду України, обов`язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України, яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів. Це виключає можливість органу державної влади, у тому числі парламенту, органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб відтворювати положення правових актів, визнаних Конституційним Судом України неконституційними, крім випадків, коли положення Конституції України, через невідповідність яким певний акт (його окремі положення) було визнано неконституційним, у подальшому змінені в порядку, передбаченому розділом XIII Основного Закону України. Конституційний Суд України в пункті 7 рішення №4-рп/2016 від 08.06.2016 вже висловив правову позицію, згідно з якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічної редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. З огляду на те, що положення ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ визнано Конституційним Судом України неконституційним, воно втратило чинність з дня ухвалення такого рішення, а саме з 20.12.2016, тому внесені Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №1774-VIII від 06.12.2016 до ч.7 зазначеної статті зміни є нереалізованими, оскільки ч.7 ст. 43, після рішення Конституційного Суду України, у Законі «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня. Крім цього, вказані зміни, по своїй суті є повторним запровадженням правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, а тому ці зміни, не створюють підстав для обмеження пенсії максимальним розміром. Крім того, колегія суддів вважає, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром, на підставі норм Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, є неправильним, оскільки цей закон є загальним, водночас, спеціальним законодавчим актом, який визначає порядок, умови та норми пенсійного забезпечення військовослужбовців є Закон «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у якому норми щодо обмеження пенсії максимальним розміром відсутні, оскільки визнані неконституційними. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач протиправно обмежив розмір пенсії позивача, а тому вимогу позивача про перерахунок та виплату пенсії, відповідно до вимог Закону №2262-ХІІ без обмеження її максимальним розміром з 01.12.2019 задовольнив правомірно. Згідно ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001). За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити з 01.12.2019 року перерахунок та виплату позивачу пенсію за вислугу років в розмірі 90% грошового забезпечення, оскільки право на такий перерахунок встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. В\~ ст.242 КАС України\~ визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. ст.317 КАС України\~ передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги [PERSON] є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в цій частині. Разом з тим, що апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, то колегія суддів зазначає наступне. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією. ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Результат розгляду: granted