Рішення адміністративного суду від 2022-11-21 00:00:00+02

в вересні 2022 року позивач, - [PERSON] , звернулась до Народицького районного суду Житомирської області з заявою про зобов`язання Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року по справі №2-а-152/11. Ухвалою Народицького районного суду Житомирської області від 22 вересня 2022 року в задоволенні заяви [PERSON] про зобов`язання Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року по справі №2-а-152/11, відмовлено. Не погодившись із зазначеною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що ухвалу суду першої інстанції прийнято з порушення норм процесуального права, просила скасувати судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити вимоги в повному обсязі. Згідно з п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю. З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу суду - скасувати, виходячи з наступного. Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року дії управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації щодо виплати [PERSON] коштів, передбачених ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, у фіксованому розмірі, визнано протиправними. Зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату [PERSON] доплати до заробітної плати, передбаченої ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, що розраховується виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахуванням отриманих коштів за вказаний період. Також зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили. \~ Ухвалами Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2011 року та Вищого адміністративного суду від 17 січня 2013 року постанову Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року залишено без змін. Постанова Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року по справі №2-а-152/11 набула законної сили 17 січня 2013 року. 18 лютого 2013 року за заявою [PERSON] видано виконавчий лист за зазначеним вище судовим рішенням, який зареєстровано в Реєстрі рішень, виконання яких гарантується державою за №48243944. Ухвалою Народицького районного суду Житомирської області від 11 травня 2021 року у виконавчому провадженні по виконанню постанови Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року у справі №2-а-152/11 замінено боржника Управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації Житомирської області на його правонаступника Коростенську районну державну адміністрацію Житомирської області. Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках. Водночас, суд першої інстанції враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що правонаступник первісного відповідача ухиляється від виконання рішення суду. Судове рішення у справі №2-а-152/11 до заміни судом боржника на його правонаступника було звернуто заявником до примусового виконання до управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №440 від 03 вересня 2014 року. Відповідно до пункту 3 цього Порядку рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Згідно листа управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області №742/32/3.4/2021 від 22 лютого 2022 року після нарахування коштів управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації в сумі 11813 гривень 20 копійок постанову суду у справі №2-а-152/11 за актом приймання-передавання за 2-1 квартал 2020 року від 06 січня 2021 року передано до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних асигнувань коштів, а саме до Головного управління Державної казначейської служби у Житомирській області На підставі викладеного, й враховуючи те, що постанова Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року по справі №2-а-152/11 перебуває на виконанні відповідно до особливого порядку виконання судових рішень, й подання правонаступником боржника до суду звіту не вплине на процес виконання цього рішення, суд першої інстанції вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити. Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.1 статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно з ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, що фактично узгоджується з ч.6 ст.245 КАС України. Відповідно до ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. Враховуючи зазначені вище норми, суд приходить до висновку, що дане зобов`язання не носить імперативний характер, а є диспозитивною нормою для суду в частині встановлення судом судового контролю шляхом подання звіту про виконання відповідного рішення. Проте, механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури примусового виконання рішень суду. Конституційний Суд України у Рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого та прокурора зауважив, що "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абз.10 п.9 мотивувальної частини). У Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 п.п. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини). Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України. Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту. Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права. Разом з цим, як вбачається з листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області від 22.02.2021 №742/32/3.4/2021/2455 у відповідності до довідки Управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації Житомирської області, [PERSON] здійснено нарахування коштів в сумі 11813,20 грн. на виконання рішень суду. Відповідне перерахування коштів (погашення заборгованості) на даному етапі знаходиться на виконанні Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області. Також, колегія суддів звертає увагу, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи вказане, відсутність інших доказів на підтвердження перерахунку (нарахування) коштів на виконання рішення суду, а також значний час виконання постанови суду від 17.01.2011 в межах справи №2-а-152/11, колегія суддів вважає за можливе зобов`язати Коростенську районну державну адміністрацію Житомирської області подати звіт про виконання постанови Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року по справі №2-а-152/11. Щодо доводів Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, що вони не є правонаступником, колегія суддів зазначає, що згідно з ухвалою Народицького районного суду Житомирської області від 11.05.2021 в межах справи №284/330/21 - замінено у виконавчому провадженні по виконанню постанови Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року у справі №2-а-152/11 боржника Управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації Житомирської області на його правонаступника Коростенську районну державну адміністрацію Житомирської області. Вказана ухвала не скасована. З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що вказані доводи не знаходять свого підтвердження. Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що згідно з постановою Народицького районного суду Житомирської області від 17.01.2011 в справі №2-а-152/11 \~позов задоволено частково. Визнано дії управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації щодо виплати [PERSON] коштів, передбачених ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року , у фіксованому розмірі, протиправними. Зобов`язано \~\~управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату [PERSON] доплати до заробітної плати, передбаченої ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, що розраховується виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року з урахуванням отриманих коштів за вказаний період. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Отже, з урахуванням вказаних обставин, а також задля встановлення стадії виконання та належності виконання постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає за доцільне зобов`язати Коростенську районну державну адміністрацію Житомирської області подати звіт про виконання постанови Народицького районного суду Житомирської області від 17 січня 2011 року по справі №2-а-152/11 до Народицького районного суду Житомирської області в строк протягом 30 днів з моменту отримання ухвали. Щодо вимоги заяви в частині, яка стосується періоду після подання звіту, а саме за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень або в разі неподання звіту, ухвалою встановити новий строк подання звіту або накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Досліджуючи вказане питання, колегія суддів зазначає, що на даному етапі вказана вимога є передчасною, а тому суд відмовляє у її задоволенні. Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно з ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: partial