Рішення адміністративного суду від 2023-05-30 00:00:00+03

в серпні 2022 року [PERSON] звернувся до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, поліцейського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області сержанта поліції Байдюка О.О. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №5442840 від 03 червня 2022 року, якою його визнано винним за ч.2 ст.126 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наведене у оскаржуваній постанові твердження про те, що він керував транспортним засобом мопедом ZONDER 50СС ВХАА1982 без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії не відповідає дійсності. Вказує на відсутність доказів такого обвинувачення, про наявність якого він дізнався на стадії стягнення з нього штрафу через виконавчу службу. Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і постановити нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що відповідачем в підтвердження обґрунтувань, викладених в оспорюваній постанові не надано жодного доказу, передбаченого ст.251 КУпАП, які б указували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП. Вказує на те, що пояснення сержанта поліції Байдюка О.О. не може бути достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. При цьому, посилається на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №357/10134/17. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 30.05.2023. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вказав на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 03 червня 2022 року поліцейським відділу поліції №1 (м.Старокостянтинів) Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області сержантом поліції Байдюком О.О. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО №5442840, якою [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Згідно вказаної постанови [PERSON] був визнаний винуватим у тому, що він 03 червня 2022 року о 08 год. 59 хв. по вул. Залізнична, 10 м. Старокостянтинова Хмельницької області керував транспортним засобом мопедом ZONDER 50СС ВХАА1982, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП. Не погодившись із даною постановою позивач оскаржив її до суду. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку щодо правомірності дії поліцейського відділу поліції №1 (м.Старокостянтинів) Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області сержанта поліції Байдюка О.О. щодо винесення постанови серія ЕАО №5442840, згідно якої на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн. за порушення Правил Дорожнього руху України та якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Положеннями ст.245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Положеннями ст.280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02.07.2015 р. №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України). Згідно зі ст. 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. Приписами ст. 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Як встановлено судом, достатніх доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, а саме, керування водієм транспортним засобом не маючи права керування (відсутність при собі посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії) (а.с. 8), окрім самої спірної постанови, відповідачем не надано. Враховуючи приписи норм КУпАП, колегія судів зазначає про відсутність належних доказів вчинення інкримінованого позивачу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП. Колегія суддів зауважує, що сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки містить лише опис обставин, які визнані відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів на їх підтвердження. Відповідно до правових позицій Верховного суду від 23.10.2019 по справі №357/10134/17 та від 11.12.2019 по справі №761/41786/16а, - відсутність доказів свідчить про недоведеність правопорушення. Відповідно до положень частини 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. У зв`язку з цим колегія суддів зазначає, що у даній справі відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та не надано до суду жодних доказів в підтвердження правомірності свого рішення. Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначених в оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень. Суд зауважує, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №751/4821/17. Таким чином, на підставі встановлених обставин суд апеляційної інстанції погоджується із доводами позивача щодо відсутності в її діях суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, а представником відповідача не доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону. З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому,

Результат розгляду: granted