Рішення адміністративного суду від 2022-05-10 00:00:00+03

[PERSON] звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про: - визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 30.11.2020 року №1286о/с «Про звільнення», згідно якого позивача звільнено з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 30.11.2020; - поновлення на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 01.12.2020; - зобов`язання прийняти його на службу до поліції в порядку, передбаченому п.9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», на рівнозначну посаду, яку він обіймав в Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на час звільнення; - стягнення з ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на його користь середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 30.11.2020 року №1286о/с «Про звільнення». Поновлено [PERSON] на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 01.12.2020. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області (місцезнаходження: пл. Г.Григоренка, 3, м.Львів, 79007; код ЄДРПОУ: 40108833) запропонувати [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ; РНОКПП: [NUMBER] ) посади поліцейського на виконання вимог пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (місцезнаходження: пл.Г.Григоренка, 3, м.Львів, 79007; код ЄДРПОУ: 08592247) на користь [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ; РНОКПП: [NUMBER] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.12.2020 по 17.12.2021 включно в сумі 45797 (сорок п`ять тисяч сімсот дев`яносто сім) гривень 98 копійок, без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 01.12.2020 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання. Рішення мотивоване тим, що відповідачем порушено процедуру звільнення. Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Головним управлінням Національної поліції у Львівській області подано апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у відповідача не виникло будь-якого обов`язку перед позивачем щодо прийому останнього на службу в поліцію та призначення на посаду поліцейського з набранням чинності п.9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію». Зазначає, що питання прийняття або відмови в прийнятті особи до лав Національної поліції є дискреційними повноваженнями вказаного органу, які надані йому Законом, тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивача неодноразово звільнено та поновлено на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області. Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 у справі №813/2532/18 за його позовом до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії шляхом прийняття на службу, стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 16.05.2018 №1146о/с «Про звільнення» про звільнення [PERSON] з органів внутрішніх справ на підставі пункту 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, поновлено [PERSON] на попередній посаді. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. На виконання вказаного рішення суду наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1197о/с «Про виконання рішення суду» від 11.01.2019 поновлено майора міліції [PERSON] на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07.11.2015. 11.01.2019 головою ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області прийнято наказ №1200о/с «Про звільнення», згідно з яким звільнено з органів внутрішніх справ України в запас Збройних Сил за п.64 «г» Положення /через скорочення штатів/ майора міліції [PERSON] оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07.11.2015. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 у справі №1.380.2019.000741 позов [PERSON] до ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за №1200 о/с від 11.01.2019 року «Про звільнення», згідно з яким [PERSON] звільнено з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07.11.2015; поновлено [PERSON] на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07.11.2015; стягнуто з ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20019,96 грн, з проведенням усіх вирахувань відповідно до чинного законодавства. На виконання вказаного рішення суду наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 11.01.2019 року №1232о/с «Про виконання рішення суду» майора міліції [PERSON] поновлено на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07.11.2015. 29.07.2019 головою ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області прийнято наказ №1233о/с «Про звільнення», згідно з яким звільнено з органів внутрішніх справ України в запас Збройних Сил за п.64 г Положення /через скорочення штатів/ майора міліції [PERSON] оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07.11.2015. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 у справі №1.380.2019.004642 позов [PERSON] до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій, протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, зобов`язання до вчинення дій задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 29.07.2019 року №1233 о/с «Про звільнення»; поновлено [PERSON] на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07.11.2015; стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь [PERSON] середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 30.07.2019 по 23.09.2020 у розмірі 50593,58 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю. На виконання вказаного рішення суду наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 30.09.2020 року №1278о/с «Про виконання рішення суду» майора міліції [PERSON] поновлено на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07.11.2015. 22.10.2020 на виконання п.9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» позивачем подано рапорти на ім`я голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та заяву на ім`я начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області, в яких просив призначити його на посаду в Головне управління Національної поліції у Львівській області, рівнозначну посаді, яку він займав у Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області. 30.11.2020 головою ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області прийнято наказ №1286о/с «Про звільнення», згідно з яким звільнено з органів внутрішніх справ України в запас Збройних Сил за п.64 «г» Положення /через скорочення штатів/ майора міліції [PERSON] оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 30.11.2015. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частинами 1 та 6 статті 43 Конституції України пердбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п.1 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року. Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положення Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. За пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Пункт 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Приписами пп. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 (далі Положення №114), передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі. Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов вірного висновку, що працівнику міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, гарантоване право бути прийнятим на службу до поліції за умови його відповідності вимогам до поліцейських та надання згоди на призначення на таку посаду, або у разі успішного проходження конкурсу. Водночас надання згоди працівником міліції на призначення на посаду в органі поліції неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад у такому органі. Тобто наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, а саме ініціатива керівництва, оскільки згода особи, по своїй суті, є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком такої згоди є призначення особи на посаду відповідно до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення внаслідок скорочення штатів, у протилежному випадку не має можливості виявити ініціативу, а своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва. Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути встановлено наявності/відсутності можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підп. «г» п. 64 Положення №114. Отже, лише у разі, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування п.10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» і звільнення особи за скороченням штатів. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №803/3850/15, від 15 травня 2019 року №826/1584/16 та від 24 вересня 2019 року у справі №520/8684/18. Враховуючи наведене, вірним є висновок суду, що при вирішенні питання щодо звільнення позивача через скорочення штатів наказом від 30.11.2020 року відповідач, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області зобов`язане було розглянути можливість подальшого використання [PERSON] на службі, оскільки такий порядок звільнення працівника міліції прямо передбачений п.п.9-10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», чого зроблено не було. Вказане свідчить про те, що відповідач, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, вкотре не виконало свій обов`язок щодо пропонування позивачеві посад поліцейського і належного з`ясування можливості його подальшого використання на службі в органах поліції. Судом враховано, що лише у разі відмови позивача від усіх запропонованих посад відповідач вправі прийняти наказ про звільнення позивача за скороченням штатів. Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов вірного висновку, що відповідачем, Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, порушено процедуру звільнення, тому наказ від 30.11.2020 року №1286о/с є протиправним і підлягає скасуванню. Разом з тим, внаслідок задоволення позовної вимоги щодо скасування наказу 30.11.2020 року №1286о/с про звільнення позивача належить також задовольнити його вимогу про поновлення на роботі, що повністю узгоджується з приписами абз.1 п.24 Положення №114, яким передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді. Аналогічні положення містяться також у ч.1 ст.235 КЗпП України. При цьому, судом враховано, що на час розгляду даної справи юридична особа, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, не припинена. Разом з тим, Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення або дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Разом з тим, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося би примусове виконання рішення. Тобто, «ефективний засіб правого захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату. Надаючи оцінку доводам відповідача (Головного управління Національної поліції у Львівській області) у цій частині, суд врахував те, що позивача тричі було звільнено з аналогічних підстав і хоча у кожному окремому випадку суди приймали рішення на користь позивача, відповідні органи державної влади продовжували протиправну поведінку по відношенню до нього. Вирішуючи питання про межі дискреційних повноважень у кожному окремому випадку необхідно аналізувати відповідні повноваження державного органу з огляду на обставини конкретної справи, можливі варіанту вибору рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі, повторюваність протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень з метою пошуку ефективного способу захисту порушених прав позивача. Так, Верховний Суд у постанові від 22.10.2020 у справі №520/5147/19 зауважує, що з аналізу п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», а також підп.«г» п. 64 Положення №114 випливає обов`язок суб`єкта владних повноважень перед прийняттям рішення про звільнення міліціонера з органів внутрішніх справ вирішити питання щодо можливості подальшого використання його на службі, тобто запропонувати працівнику міліції перелік посад, які він може зайняти в органах поліції за умови відповідності вимогам до поліцейського. Водночас приписами п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачені повноваження владного суб`єкта щодо прийняття наказів про призначення. Як встановив суд, у позовній заяві позивач просить зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області прийняти позивача на службу до поліції в порядку, передбаченому п.9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», на рівнозначну посаду, яку він обіймав в Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на час звільнення. Беручи до уваги те, що пропонування позивачу посад в органах поліції випливає з обов`язку відповідача, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, вирішити питання щодо можливості його подальшого використання на службі, а також те, що позивача неодноразово було незаконно звільнено і раніше обраний судами спосіб захисту його прав виявився неефективним, то суд дійшов вірного висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Національної поліції у Львівській області запропонувати [PERSON] перелік посад поліцейського відповідно до приписів п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію». Разом з тим, як вірно зазначено судом, суд не може зобов`язати відповідача прийняти позивача на службу до поліції, оскільки таке можливе лише після надання позивачем згоди щодо призначення на конкретну посаду, обставини стосовно чого наразі не відомі і не можуть бути відомі, тобто вказана вимога є передчасною. Водночас, задовольняючи позовну вимог про зобов`язання саме Головного управління Національної поліції у Львівській області запропонувати позивачу перелік посад поліцейського, судом враховано правові висновки Верховного Суду України, висловлені в постановах від 04.03.2014 у справі №21-8а14 та від 27.05.2014 у справі №21-108а14. У цих постановах Верховний Суд України вказав, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Відтак, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Ліквідація відповідного Головного управління Міністерства внутрішніх справ України з одночасним створенням іншого органу - відповідного Головного управління Національної поліції, який буде виконувати повноваження (завдання) органу, що ліквідується, передбачає зобов`язання роботодавця (держави) вжити заходів щодо працевлаштування працівників ліквідованого у такий спосіб органу. Отже, Головне управління Національної поліції у Львівській області, з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, по суті, є правонаступником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області. Аналогічна правова позиція щодо передачі функцій ліквідованих управлінь Міністерства внутрішніх справ України до відповідних управлінь Національної поліції неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 06.08.2020 у справі №821/3865/15-а, від 25.06.2020 у справі №420/6852/18, від 23.05.2018 у справі №П/811/3414/15. Судом також враховано, що в силу вимог положень абз.1 п.24 Положення №114, у разі незаконного звільнення особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. До того ж, ч.2 ст.235 КЗпП України закріплено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відтак, внаслідок скасування судом наказу про звільнення позивача та задоволення позовної вимоги про поновленні на роботі належить також задовольнити позовну вимогу про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок №100). Відповідно до п.8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260 (далі Порядок). Згідно з п.9 цього Порядку, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. Згідно довідки про доходи від 01.12.2021 220/68, середньомісячна заробітна плата позивача (за серпень 2015 року 4670,18 грн, за вересень 2015 року 2643,03 грн) становить 7313,21 грн без урахування податків і зборів. Таким чином, середньоденний заробіток (7313,21 грн/61 календарний день) становить 119,89 грн. За період з 01.12.2020 по 17.12.2021, включаючи ці дні, позивач перебував у вимушеному прогулі 382 календарних дні. А тому, сума середнього заробітку, що підлягає до відшкодування за час вимушеного прогулу, вирахувана шляхом множення середньоденного заробітку (119,89 грн) на число календарних днів за період вимушеного прогулу (382), становить 45797,98 грн. При цьому, суд дійшов вірного висновку, що аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зобов`язаний виплатити позивачеві середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 45797,98 грн, утримавши із нього при виплаті податок з доходів фізичних осіб, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та військовий збір. При цьому, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. \~ Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Результат розгляду: denied