Рішення адміністративного суду від 2022-09-15 00:00:00+03

У грудні 2021 року Головне управління ДПС у Волинській області (далі Головне управління) звернулося до суду із позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі ФОП) в якому просило стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України податковий борг в сумі 210385,45 грн. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП в дохід держави податковий борг в сумі 209697,74 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його в частині задоволених позовних вимог, оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при відкритті провадження у справі та призначенні справи в порядку загального позовного провадження. Крім того, вказує на недоліки при надсиланні податкових повідомлень-рішень (далі ППР) в частині відсутності дати отримання цих документів платником податків, що свідчить про неузгодженість таких грошових зобов`язань. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за відповідачем обліковується податковий борг з податку на додану вартість (далі ПДВ) в сумі 209697,74 грн, доказів сплати якої відповідач суду не надав, а вжиті контролюючим органом заходи не призвели до його погашення. Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань. Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В частині щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що [PERSON] з 04.01.2013 зареєстрований як ФОП та з 08.01.2013 перебуває на обліку Головному управлінні, як платник податків та платник єдиного внеску (а.с.52-53). Згідно розрахунку сум податкового боргу наданого позивачем, за відповідачем рахується податковий борг в загальній сумі 373563,28 грн, в тому числі: по військовому зборі - 687,75 грн та з ПДВ в сумі 372875,53 грн, з яких до стягнення підлягає 209697,74 грн (а.с. 92-94). Вказані обставини контролюючий орган також підтверджує довідкою про наявність податкового боргу по платежах до бюджету станом на 15.09.2021 (а.с.4), інтегрованою карткою платника податків по військовому збору та з ПДВ (а.с.38-51, 95-106). Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК). Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. За підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Тобто, узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником в строки, визнається сумою податкового боргу платника податків. Відповідно до підпункту 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків. За визначенням підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності. Пунктом 42.1, 42.2 статті 42 ПК визначено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Згідно з пунктом 54.1, 54.5 статті 54 ПКкрім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом. Положеннями пункту 59.1 статті 59 ПК встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. При цьому, пункт 59.5 цієї статті передбачає, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). З матеріалів справи видно, що контролюючим органом 08.06.2017 сформована податкова вимога №18590-17 на суму податкового боргу 33868,20 грн, яка отримана [PERSON] 03.07.2017, яка станом на вказану дату була представником відповідача, що підтверджується нотаріально посвідчена довіреність від 15.09.2016, якою ФОП уповноважив діяти від його імені вказану особу (а.с.6, 108-109). Як видно із інтегрованої картки з ПДВ за 2017-2021 роки податковий борг ФОП з моменту виникнення винесення податкової вимоги не переривався (а.с.38-49, 95-106 ). Строки сплати податкового зобов`язання встановлені статтею 57 ПК відповідно до пункту 57.2 якої передбачено, що у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування. У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження (пункт 57.3 стаття 57 ПК). За змістом пункту 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. З матеріалів справи видно, що податковий борг з ПДВ у відповідача виник в результаті несплати грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом згідно із ППР: від 30.07.2018 №0296951303 в сумі 300 грн, 18.09.2018 №0353641303 в сумі 9068,08 грн, 12.11.2018 №№0002695513, 004735513 в сумі 170 грн, 233,34 грн відповідно, 12.12.2018 №0321371303 в сумі 866,67 грн, 23.07.2019 №0147755513 в сумі 321,66 грн, від 13.09.2019 №0198805513 в сумі 1223,32 грн, 08.10.2019 №0217135533 в сумі 64,53 грн, 22.01.2020 №0001193302 в загальній сумі 201177,50 грн, (в тому числі: основне зобов`язанням 106942 грн та штрафні (фінансовими) санкції 40235,50 грн, від 22.01.2020 №0001133302 в сумі 1945,25 грн, 24.01.2020 №0247265533 в сумі 270 грн, від 25.06.2020 №0056515533 в сумі 2171,91 грн та від 24.01.2020 №0247305533 в сумі 2 грн (а.с.21-37, 112). Також податковий борг збільшився внаслідок несплати самостійно задекларованих сум, згідно поданих податкових декларацій з ПДВ: за липень 2018 року від 29.05.2019 в сумі 101 грн, за листопад 2018 року від 20.12.2018 в сумі 47755 грн, за листопада 2019 року від 20.12.2019 в сумі 235 грн (а.с.8-11). Згідно інтегрованої картки загальна заборгованість за платежем ПДВ становить 372875,53 грн, з яких заявлено до стягнення в межах розгляду даної справи 209697,74 грн. Як підтверджено матеріалами справи, не заперечується позивачем та не спростовано відповідачем в апеляційній скарзі, ФОП не оскаржувалось ППР. Доводи скаржника про те, що рішення суду ухвалене без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №826/14361/16, стосовно обставин вручення податкового повідомлення-рішення, його надіслання, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки встановлені судом фактичні обставини у цій справі є відмінними від фактичних обставин у справі №826/14361/16. Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про дотримання контролюючим органом порядку надсилання та вручення ППР ФОП, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.22-37). Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Нормами пункту 95.2 статті 95 ПК визначено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Пунктом 87.11 статті 87 ПК передбачено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. Таким чином, оскільки за відповідачем обліковується податковий борг з ПДВ в сумі 209697,74 грн, доказів сплати якої відповідач суду не надав, а вжиті контролюючим органом заходи не призвели до його погашення, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо посилань скаржника про те, що судом справу призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін без клопотання про це відповідної сторони, а також те, що позивачем на адресу відповідача не було надіслано клопотань про поновлення строку на звернення до суду з позовом, а також про долучення додаткових документів до матеріалів справи, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем у запереченнях на відзив на позовну заяву було заявлено клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, крім того, під час вирішення питання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті яке відбувалось за участі представника відповідача ним не заперечувалось проти долучення додаткових доказів по справі, а також після ознайомлення з матеріалами справи 16.05.2022 не подано суду під час розгляду справи по суті жодних заперечень щодо поданих позивачем заяв та клопотань. Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підсумовуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного позову ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та дотриманні норм процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду є законними та обґрунтованими і скасуванню не підлягає. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Результат розгляду: denied