Рішення адміністративного суду від 2022-01-19 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просить визнати протиправною відмову відповідача у невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 18.03.2015 по 21.12.2020 та стягнути з відповідача нараховану але не виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 18.03.2015 по 21.12.2020 в розмірі 99477,25 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що полягає у невиплаті [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. Зобов`язано Хмельницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати і виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже апеляційний суд не надає правової оцінки постанові суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків. Судом першої інстанції встановлено, що Позивач [PERSON] проходив військову службу у Хмельницькому обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. На звернення позивача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 18.03.2015 по 21.12.2020 листом від 11.06.2021 № 9/2/5572 відповідач повідомив, що за період з 18.03.2015 по 31.12.2015 позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення. Протягом 2016-2018 років фондом грошового забезпечення військової частини видатки на виплату індексації грошового забезпечення не передбачені. З березня 2018 року підвищені розміри посадових окладів усіх категорій військовослужбовців, у зв`язку з чим право на отримання індексації у позивача виникло в грудні 2018 року. З грудня 2018 року позивачу виплачена індексація грошового забезпечення. Вважаючи протиправною відмову відповідача у невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 18.03.2015 по 21.12.2020, позивач звернувся до суду з цим позовом. Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено саме бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Зважаючи на вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що задля відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що нарахування конкретної суми індексації належить до компетенції відповідача, а тому, наданий позивачем розрахунок суми індексації не може бути прийнятий до уваги. В свою чергу, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача щодо зобов`язання відповідача врахувати при нарахуванні та виплаті йому індексації за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року базовий місяць - січень 2008 року задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною та буде вирішена під час виконання рішення. Окрім цього, суд першої інстанції дійшов висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію за період з 01.03.2018 по 30.11.2018., оскільки індекс споживчих цін не перевищував 103%, тому передбачені Законом №1282-XII підстави для індексації грошового забезпечення позивача за період з березня 2018 року по листопад 2018 року були відсутні. До того ж відмовив у задоволенні позовної вимоги щодо виплати індексації за період з грудня 2018 року по грудень 2020 року, оскільки в цей період позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення. Також суд першої інстанції вказував, що позивачу за період з березня 2015 року по грудень 2015 року нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення з врахуванням базового місяця лютий 2015 року, при цьому відповідач не відмовляв позивачу у виплаті вже нарахованих сум індексації грошового забезпечення за період з 18.03.2015 по 21.12.2020, а листом від 11.06.2021 №9/2/5572 зазначив суми нарахованої та виплаченої індексації за цей період. В свою чергу, в поданій апеляційній скарзі позивач не погоджується з обраним судом способом захисту прав позивача та вважає, що суд першої інстанції зобов`язаний був провести перевірку правомірності дій відповідача щодо встановлення для нарахування індексації грошового забезпечення з 18.03.2015 року по 21.12.2020 року - базового місяця січень 2008 року. Колегія суддів частково погоджується з вказаними доводами апелянта з огляду на викладене. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закон № 2011-XII). Положеннями статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078). Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Згідно із п.2 Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. Відповідно до п.4 Порядку сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Пунктом 5 Порядку визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. У пункті 4 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. Стаття 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. З огляду на невиплату позивачу індексації, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації позивачу за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року. Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення. Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі "Волохи проти України" (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання". Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права. Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень. У даній правовій ситуації індексація за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 ще не була нарахована та виплачена позивачеві. Питання визначення базового місяця індексації залежить від зміни розміру грошового забезпечення позивача в частині окладу, відомості про які наявні у відповідача. Отже, визначення базового місяця індексації належить до компетенції відповідача під час нарахування сум індексації, а враховуючи те, що відповідачем суми індексації позивачу за спірний період не нараховано, позовні вимоги у вказаній частині є передчасними та спрямовані на захист ще не порушеного права. Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, відповідно до положень Порядку № 1078 та Закону №1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача за період 01.01.2016 року по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця "січень 2008 року" відсутні. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17.09.2020 у справі №420/1207/19, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19. Щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача індексації грошового забезпечення в сумі 99477,25 грн., то колегія суддів зазначає, що визначення розміру виплати індексації грошового забезпечення за відповідний період встановлений судом є виключно компетенцією військової частини, а підміна судом повноважень відповідача є втручанням в його дискреційні повноваження. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вірно зазначив, що в даному випадку, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині періоду з 01.03.2018 року по 30.11.2018, колегія судді зазначає на наступне. Пунктом 5 Порядку № 1078 встановлено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Таким чином місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації. Статтею 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться лише в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Отже, у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу у місяці підвищення береться за 1 або 100 %, тобто місяць підвищення вважається базовим і індексація в цьому місяці не проводиться, якщо сума підвищення заробітної плати (у базовому місяці враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру) перевищить суму індексації. Починаючи з наступного за базовим місяця наростаючим підсумком розраховується індекс для проведення подальшої індексації. Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%. Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову в частині нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року. Стосовно позовних вимог щодо нарахування індексації грошового забезпечення з грудня 2018 року по грудень 2020 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про їх безпідставність з огляду на довідку Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 29.06.2021 №9/2/6246, відповідно до якої за період з грудня 2018 року по грудень 2020 року позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення. Доводи апелянта в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують. Разом з тим, відповідно до довідки Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 29.06.2021 №9/2/6246 позивачу нарахована індексація за березня 2015 року по грудень 2015 року із застосуванням базового місяця - лютий 2015. До прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), а базовий місяць (місяць підвищення) визначався у разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати. Відповідно до п.2 Порядку №1078 (в редакції, чинній до 15.12.2015), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. Як зазначалось вище, відповідно до ч.2 ст.9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять : посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії), одноразові додаткові види грошового забезпечення. Таким чином, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації. Схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Постановою № 1294, яка набрала чинності з 01 січня 2008 року. Відтак, з набранням чинності Постановою № 1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців. Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 1294 від 07.11.2007, яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 у зв`язку з прийняттям наказу Міністерства оборони України «Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України» № 90 від 01.03.2018. У зв`язку із прийняттям вказаної постанови, базовим місцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів позивача в період з 18 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року \~є січень 2008 року. Викладене свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині \~визнання протиправними дій Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нарахування індексації грошового забезпечення 18 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року з застосування базового місяця - лютий \~2015 року. Як наслідок, необхідно зобов`язати Хмельницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення [PERSON] 18 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року \~із застосуванням базового місяця - січень 2008 року. Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню частково з прийняттям в частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, з вищевикладених мотивів.

Результат розгляду: granted