Рішення адміністративного суду від 2022-08-08 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність 5-го прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України у не нарахуванні та не виплаті компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2012 по 2018 роки; - зобов`язати 5-й прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2012 по 2018 роки. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність 5-го прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати [PERSON] грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2012 по 2018 роки. Зобов`язано 5-й прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити [PERSON] грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2012 по 2018 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. 5-им прикордонним загоном Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч [NUMBER]) (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вимог зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки на підставі різних законів, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця. Зазначає, що [PERSON] виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки, тому відповідно до законодавства права на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я позивач не має. Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що [PERSON] у період з 20.12.2011 по 22.12.2020 рр. проходив військову службу, зокрема, у 5-му прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч [NUMBER]) за контрактом на посадах: з 20.12.2011 на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії; з 19.06.2014 на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії; з 23.06.2018 на посаді інспектора прикордонного контролю 1 категорії; з 31.07.2020 по 22.12.2020 на посаді інспектора прикордонного контролю 3 категорії (а.с.10,11-15). Наказом начальника 5 прикордонного загону від 20.11.2020 №488-ОС [PERSON] звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з 22.12.2020 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення, згідно наказу від 22.12.2020 № 537-ОС. Наказом начальника 5 прикордонного загону № 537- ОС від 22.12.2020 позивачу виплачено грошову компенсацію за 2015-2020 роки, 84 невикористаних календарних днів, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно довідки Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 12.04.2021 №12/397 (а.с.16) вбачається, що грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, позивачу не виплачувалась. Вважаючи протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої, постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за період з 2012 по 2018 рік. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 45 Конституції України установлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом. Відповідно до Конституції України основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). Згідно з абзацами першим, третім пункту 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів. Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 101 вказаного Закону перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України (абзац перший пункту 8 статті 10-1 Закону № 2011-XII). Згідно з абзацами першим - четвертим пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. У разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця. Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 05 листопада 1996 року №04/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня. Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня. Кабінет Міністрів України 01 серпня 2012 року прийняв постанову № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах» (далі - Постанова № 702). Згідно з п.1 Додатку 6 до постанови № 702 щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі - додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання, обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо. Додатком № 4 Постанови № 702 визначено Перелік військових посад Держприкордонслужби. Зокрема до таких посад віднесено посади: інспектор прикордонної служби та молодший інспектор прикордонної служби. Для даної категорії військовослужбовців встановлено максимальну тривалість щорічної додаткової відпустки - 7 календарних днів. Судом встановлено, що позивач працював з 20.12.2011 на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії; з 19.06.2014 на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії відділення інспекторів прикордонної служби. Таким чином, займані [PERSON] посади, надають йому право на щорічну додаткову відпустку відповідно до статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність не нарахування та не виплатити позивачу грошової компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я з 2012 по 2014 роки. Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують. Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для виплати [PERSON] грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, яка передбачена ч. 4 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з 2015 по 2018 роки. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3552-XII від 22.10.1993 учасникам бойових дій надаються такі пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 101 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця. Сторонами справи не заперечується, що [PERSON] одночасно має право на отримання щорічної додаткової відпустки як на підставі абз. 1 ч. 4 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так і на підставі п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». За таких обставин позивачу, згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надається щорічна додаткова відпустка лише за однією із зазначених підстав за його вибором. Відповідно, грошова компенсація може бути виплачена позивачу за невикористані дні щорічної додаткової відпуски, передбаченої лише одним із вказаних Законів. Матеріалами справи підтверджується, що згідно з наказом начальника 5 прикордонного загону № 537- ОС від 22.12.2020 позивачу виплачено грошову компенсацію за 2015-2020 роки, 84 невикористаних календарних днів, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Враховуючи, що [PERSON] виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, зокрема, за 2015-2018 роки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», підстави для нарахування і виплати компенсації за невикористані дні такої ж додаткової відпустки, однак передбаченої абз. 1 ч. 4 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - відсутні. Натомість суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, не врахував вказані норми законодавства, а також те, що відповідачем вже виплачена позивачу компенсація за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки як учаснику бойових дій, у зв`язку з чим помилково задовольнив позов в цій частині, а тому в цій частині удове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в позові. Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими. Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: partial