Рішення адміністративного суду від 2022-03-09 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі ГУ ДПС) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2021 р. № Ф-140121-51У на суму 16 021,72 грн. \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 р. позов задоволено, визнано протиправною та скасована вимога Головного управління ДПС України в Кіровоградській області від\~ 04 лютого 2021 року, якою адвоката [PERSON] зобов`язано сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 16021,72 грн. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що позивач \~з 11.02.2019 р. перебуває на обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, (адвокат з 18.03.2019 р.). Вважає, що обґрунтовано визначено позивачу до сплати єдиний внесок в розмірі 19\~ 693,96 грн., в тому числі за лютий-грудень 2019 р. 10\~ 098,6 грн., 2020 рік 9\~ 595,30 грн. У 2019 році позивачем самостійно сплачено єдиний внесок \~в розмірі 3\~ 672,24 грн. Відповідно, станом на 03.06.2021 р. загальна сума єдиного внеску, що підлягає сплаті, становить 16\~ 021,72 грн. Апелянт вважає, що позивач, будучи зареєстрованим як платник єдиного внеску та особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, та не будучи особою, яка звільняється від сплати єдиного внеску, зобов`язаний визначати базу нарахування та сплачувати єдиний внесок у розмірі, не меншому за розмір мінімального страхового внеску. Справа судом розглянута \~без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Перевіривши \~законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 18 березня 2019 року перебуває на обліку відповідача як особа, котра здійснює незалежну професійну діяльність, (адвокатська діяльність). З 02 лютого 2015 року позивач перебуває у трудових відносинах з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується довідкою юридичної особи (провідний юрисконсульт юридичної служби управління). Підприємство повідомило, що упродовж з 2019-2020 років зі заробітної плати позивача нараховано та сплачено внесок як за найманого працівника: у 2019 році сплачено 67 446,64 грн., а упродовж 2020 року \~ 85 879,40 грн. Заробітна плата перевищує мінімальний розмір доходу, з якого сплачувався внесок. Відповідачем 04 лютого 2021 року \~прийнято вимогу щодо\~ адвоката [PERSON] \~про сплату внеску в сумі 16 021,72 грн. Грошове зобов`язання нараховане за період з 01 лютого 2019 року по\~ 31 грудня 2020 року. Адвокат Наконечна О.І. брала участь у судових засіданнях виключно як представник ДП «Східний гірничо-збагачуваний комбінат». Встановивши, що в період, за який нараховано внесок від здійснення адвокатської діяльності, \~позивач \~не займалась адвокатською діяльністю, оскільки перебувала у трудових відносинах з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», яке сплачувало внесок з заробітної плати (більше мінімального розміру для фізичних осіб-підприємців), суд першої інстанції дійшов висновку, що особа, яка зареєстрована як самозайнята особа (адвокатська діяльність) і не здійснює її (не отримує доходи), зобов`язана сплачувати внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску лише за умови, що не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа найманий працівник) вона застрахована і платником єдиного внеску за неї є роботодавець, а мета збору внеску досягається за рахунок його сплати ним. Здійснюючі апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок суду першої інстанції про задоволення позову обґрунтованим, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] з 18.03.2019 р. перебуває на \~обліку в органах ДПС \~як \~особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, (адвокат), є платником єдиного внеску. [PERSON] з 02.02.2015 р. перебуває у трудових відносинах з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», працює на посаді провідного юрисконсульта юридичної служби. За відомостями ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» упродовж \~2019-2020 років зі заробітної плати позивача нараховано та сплачено внесок як за найманого працівника: у 2019 році - 67 446,64 грн., а упродовж 2020 року \~ 85 879,40 грн. Заробітна плата перевищує мінімальний розмір доходу, з якого сплачувався внесок. ГУ ДПС у Кіровоградській області \~04.02.2021 р. прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) №№ Ф-140121-51У, якою повідомлено [PERSON] про те, що \~\~заборгованість зі сплати єдиного внеску становить \~\~16 021,72 грн. \~ Спірним питання під час апеляційного перегляду цієї справи \~є оцінка правомірності вимоги про сплату боргу (недоїмки), з огляду на наявність обов`язку сплачувати ЄСВ у мінімальному розмірі у позивача, який зареєстрований як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність, за умови, що у цей період він був найманим працівником, за якого роботодавцем сплачено \~ЄСВ у сумі, що не була меншою мінімального розміру. \~ Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного. Спірні правовідносини врегульовані нормами\~ Податкового кодексу України\~ в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами\~ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) \~\~в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Так, відповідно до підпункту\~ 14.1.226\~ пункту\~ 14.1\~ статті\~ 14 Податкового кодексу України\~ самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб. За змістом пункту\~ 14.1.195\~ пункту\~ 14.1\~ статті\~ 14 Податкового кодексу \~України\~ працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону. Згідно із пунктом 2 частини першої\~ статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~ (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до частини третьої\~ статті 4 Закону № 5076-VI\~ адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Статтею 13 Закону № 5076-VI\~ визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до пункту 2 частини першої\~ статті 1 Закону № 2464-VI\~ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. За приписами \~\~статті 2 Закону № 2464-VI\~ його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим\~ Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим\~ Законом\~ визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску. Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої\~ статті 4 Закону № 2464-VI\~ платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Пунктом 5 частини першої\~ статті 4 Закону № 2464-VI\~ до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої\~ статті 7 Закону № 2464-VI\~ (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої\~ статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до\~ Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої\~ статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює,\~ Законом № 2464-VI\~ не врегульовано. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Викладене обумовлює висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. З огляду на предмет спору у цій справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд доходить до висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу\~ \~\~лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником) така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Таке правозастосування узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 27.11.2019 р. в справі № 160/3114/19. Судом встановлено, що борг (недоїмка) за сплати єдиного внеску нарахований \~контролюючим органом вимогою № Ф-140121-51У за 2019-202 роки. В період з 02.02.2015 р. \~по цей час \~позивач не здійснювала незалежну професійну діяльність (адвокатську діяльність), а була й є найманим працівником, \~перебуває у трудових відносинах з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». За цей період \~роботодавцем сплачено за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується відповідачем, а докази \~отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально контролюючим органом суду не надано. Наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу. При цьому суд зазначає, що належними доказами підтверджено, що Наконечна О.І. як адвокат брала участь у судових засіданнях виключно в якості \~представника ДП «Східний гірничо-збагачуваний комбінат». Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах податкової служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється контролюючим органом \~незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору. Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні\~ Закону № 2464-VI\~ позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період 2019-2020 років нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї. Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до\~ ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~ підлягають застосуванню судами як джерела права. Таким чином, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність оскарженої вимоги. Доводи апелянта спростовані приведеними вище висновками суду. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення. Оскільки предметом позову в цій справі є \~рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Результат розгляду: denied