Рішення адміністративного суду від 2022-09-26 00:00:00+03

\~\~\~\~\~\~\~\~І. ОПИСОВА ЧАСТИНА У липні 2022 року [PERSON] звернулася до \~\~Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просила: визнати протиправними дії (бездіяльність) ГУ НП у Львівській області щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, зобов`язавши ГУ НП у Львівській області нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в поліції, нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні по день фактичного розрахунку; визнати протиправними дії (бездіяльність) ГУ НП у Львівській області щодо не нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021 році, зобов`язавши ГУ НП у Львівській області нарахувати та виплатити таку; визнати протиправними дії (бездіяльність) ГУ НП у Львівській області щодо не проведення нарахування та виплатити різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в період з 03.03.2020 по 17.05.2021, зобов`язавши ГУ НП у Львівській області нарахувати та виплатити таку. Рішенням \~Львівського окружного адміністративного суду \~\~від 03 червня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати [PERSON] одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області виплатити [PERSON] одноразову грошову допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення нарахування та невиплати [PERSON] різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в період з 03.03.2021 по 07.05.2021. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити [PERSON] різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в період з 03.03.2021по 07.05.2021. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року виправлено допущену у абзацах четвертому та п`ятому\~ резолютивної частини рішення від 03.06.2022 у справі №380/13059/21 описку шляхом викладення у такій редакції: «Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення нарахування та невиплати [PERSON] різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в період з 03.03.2020 по 07.05.2021. Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити [PERSON] різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в період з 03.03.2020 по 07.05.2021». Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги \~вказує, що судове рішення в частині задоволених позовних вимог прийнято неповним з`ясуванням судом обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Щодо позовних вимог в частині виплати одноразової грошової допомоги, то апелянт зазначає, що таку її було виплачено в жовтні 2021 року після надходження коштів в межах та за рахунок коштів з ДФЗБО Національної поліції України, а відтак відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Щодо не проведення нарахування та виплатити різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, то такий проведено з травня 2021 року з фінансування за липень 2021 року, відповідно до наказу ГУНП у Львівській області від 07.05.2021 №070 о/с з дати поновлення. Перерахунок з 03.03.2020 по 07.05.2021 в наказі не передбачений, тому підстав для його проведення немає. Зазначене підтверджується тим, що за 6 днів травня 2021 року позивач отримала 464 грн 52 к. (пропорційно до посадового окладу слідчого в розмірі 2400 грн), а за решту 25 днів отримала 2379 грн 03 к.\~ (пропорційно до посадового окладу заступника начальника відділу). Відтак, апелянт вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю. Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 \~статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України \~(далі \~КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Про розгляд апеляційної \~скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на електронну адресу сторін, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звільнена зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону №580-VIII і на час звільнення мала більше 10 років вислуги, а відтак набула право на одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Таким чином, відповідач, не виплативши позивачу при звільненні зі служби в поліції одноразову грошову допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, на яку позивач має право відповідно до вимог чинного законодавства, допустив бездіяльність, яка є протиправною. Що вимоги про виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні по день фактичного розрахунку, то суд вважав таку передчасною, оскільки суми заборгованих компенсацій ще не виплачені, а відтак неможливо провести відповідний розрахунок. Щодо нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021 році, то суд зазначив, що чинним законодавством передбачено право, а не обов`язок керівника органу поліції надавати один раз на рік матеріальну допомогу як для оздоровлення, так і для вирішення соціально-побутових питань, які в свою чергу є додатковими видами грошового забезпечення, не є постійними та обов`язковими і надаються в межах затверджених асигнувань на грошове забезпечення, а тому така вимога задоволенню не підлягає. Щодо нарахування та виплати позивачу різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, то судом встановлено, що позивач з 03.03.2020 по 07.05.2021 перебувала на посаді слідчого 2-го відділення (розслідування злочинів середньої та невеликої тяжкості) слідчого відділу Дрогобицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області, яка є нижчою, ніж посада заступника начальника слідчого відділу Дрогобицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області, та відповідно, нижчеоплачуваною. При цьому, відповідач при звільненні позивача зі служби не вирішив питання виплати різниці в грошовому забезпеченні за час виконання нижчеоплачуваної роботи, переведення на яку в порядку дисциплінарного стягнення було визнано незаконним судовим рішенням від 09.11.2020 у справі №380/2050/20. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача та зобов`язання останнього нарахувати та виплатити позивачу різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи за вказаний період. ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] проходила службу в ГУ НП у Львівській області на посаді заступника начальника слідчого відділу Дрогобицького відділу поліції. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 у справі №380/2050/20 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021, ГУ НП у Львівській області видано наказ від 07.05.2021 №170 о/с, яким: - скасовано наказ ГУ НП у Львівській області від 20.02.2020 №700 в частині, що стосується покладення на заступника начальника слідчого відділу Дрогобицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області капітана поліції [PERSON] дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади; - скасовано наказ ГУ НП у Львівській області від 28.02.2020 №63 о/с в частині, що стосується переведення на виконання дисциплінарного стягнення на посаду слідчого 2-го відділення (з розслідування злочинів середньої та невеликої тяжкості) слідчого відділу Дрогобицького відділу ГУ НП у Львівській області, звільнивши з посади заступника начальника слідчого відділу Дрогобицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області капітана поліції [PERSON] ; - поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника слідчого відділу Дрогобицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області з 03.03.2020. Наказом ГУ НП у Львівській області від 01.07.2021 №222 о/с [PERSON] звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про Національну поліцію». Стаж служби в поліції та для виплати одноразової грошової допомоги при звільнені становить 16 років 10 місяців 28 днів. Витяг з наказу ГУ НП у Львівській області від 01.07.2021 №222 о/с не містить відомостей щодо виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021 році та різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в період з 03.03.2020 по 07.05.2021. У зв`язку із відсутнію вказаних вище виплат відповідачем, позивач звернулася з цим позовом до суду за захистом своїх прав. ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке. Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII, який набрав чинності 07.11.2015. Відповідно до частини 1 та 2 статті 94 Закону України №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Частиною 1 статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІІ (далі - Закон № 580) визначено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Частиною 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262) визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання. (ч. 4 статті 9 Закону № 2262). Згідно ч. 5 статті 9 Закону № 2262 поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали. Відповідно до п. 1 Розділу 1 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок) ці порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО). Пунктом 1 Розділу VI Порядку визначено, що поліцейським, які звільняються із служби через хворобу (за станом здоров`я), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Відповідно до п. 5 Розділу VI Порядку строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" та зазначається кадровим підрозділом у наказі про звільнення поліцейського, якому передбачена виплата цієї допомоги. Пунктом 7 Розділу VI Порядку у наказі про звільнення підрозділом кадрового забезпечення в разі необхідності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зазначається стаж служби для її виплати. Крім того, у разі необхідності в наказі про звільнення додатково вказується підстави для проведення відрахувань з грошового забезпечення та інших виплат. Відповідно до п. 8 Розділу VI Порядку одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські. Як вбачається із матеріалів справи, Наказом ГУ НП у Львівській області від 01.07.2021 №222 о/с [PERSON] звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 частини першої статті 77 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про Національну поліцію» та визначено виплатити останній одноразову грошову допомогу з урахуванням стажу роботи 16 років 10 місяців 28 дні, тобто, колегія суддів зауважує, рішення про виплату одноразової грошової допомоги прийняте 01 липня 2021 року. Згідно виписки Державної казначейської служби за 23 жовтня 2021 року фінансування на рахунок ГУ НП в Черкаській області по КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» надійшло 23 жовтня 2021 року. Одноразова грошова допомога позивачу виплачена у жовтні 2021 року у сумі 115327,58 грн, що підтверджується архівною відомістю за період з січня 2021 року по листопад 2021 року (а.с.67), а також витягом з відомості ГУ НП у Львівській області №55 від 11.10.2021 про виплату грошової допомоги при звільненні за жовтень 2021 року, тобто в межах строку після надходження коштів передбачених державним бюджетом на утримання органів поліції. Разом з тим, наведених обставин судом першої інстанції не встановлено та не надано належної правової оцінки при вирішенні позовних вимог в цій частині. Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що \~\~рішення суду першої інстанції у вказаній частині не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак \~\~рішення суду \~\~першої інстанції \~\~в цій частині слід скасувати \~\~та \~\~прийняти у вказаній частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Щодо доводів апелянта в частині нарахування та виплати позивачу різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в період з 03.03.2020 по 17.05.2021, то колегія суддів вказує на наступне. Відповідно до статті 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. На виконання даної норми Закону наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання. Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення. Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу. Аналогічні вимоги містить стаття 235 КЗпП України, відповідно до якої у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що у разі поновлення на роботі, працівнику повинен бути оплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, проте лише за умови встановлення факту незаконного звільнення особи. Інших умов для виплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, в тому числі і подачі заяви чи рапорту на здійснення такої виплати, вказані норми не містять. Як встановлено матеріалами справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 у справі №380/2050/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП у Львівській області від 20.02.2020 №700 в частині, що стосується покладення на заступника начальника слідчого відділу Дрогобицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області капітана поліції [PERSON] дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 28.02.2020 №63/ос в частині, що стосується переведення з посади відповідно до п.п. 5 п. 3 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» як виконання дисциплінарного стягнення\~ звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України на посаду слідчого 2-го відділення (з розслідування злочинів середньої та невеликої тяжкості) слідчого відділу Дрогобицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області, звільнивши з посади заступника начальника слідчого відділу Дрогобицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області капітана поліції [PERSON] та поновлено позивача на посаді заступника начальника слідчого відділу Дрогобицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області з 03.03.2020. Судове рішення виконано шляхом видання ГУ НП у Львівській області наказу від 07.05.2021 №170 о/с «Про особовий склад», яким [PERSON] поновлено на посаді заступника начальника слідчого відділу Дрогобицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області з 03.03.2020. Проте поновивши позивача на посаді заступника начальника слідчого відділу Дрогобицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області, відповідачем не здійснено нарахування та виплати [PERSON] різниці матеріального і грошового забезпечення за час виконання обов`язків на нижче оплачуваній посаді, які вона недоотримувала внаслідок незаконного звільнення/переведення. Доказів зворотного відповідачем суду не надано. Враховуючи встановлені в справі обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про допущену відповідачем\~ бездіяльність, яка полягає у невиплаті позивачу різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з 03.03.2020 по 07.05.2021, тому таку бездіяльність слід визнати протиправною та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи за вказаний період. Доводи апеляційної скарги \~висновків суду першої інстанції у вказаній частині не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції у цій частині неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права. Відповідно до частини 1\~ статті 317 КАС України\~ підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зважаючи на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права в частині виплати одноразової грошової допомоги, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Результат розгляду: partial