Рішення адміністративного суду від 2023-05-17 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив суд: - визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у зменшеному розмірі; - стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 17664,65 грн. з врахуванням грошової компенсації в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, який утримується з донарахованої суми одноразової грошової допомоги при звільненні згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.01.2005 № 17); - визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017; - зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь позивача невиплачену суму індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017; - визнати протиправною відмову Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за 14 невикористані календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки УБД; - зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за 14 невикористаних календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки УБД. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність дій та бездіяльності відповідача, які полягали у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у зменшеному ніж належний розмірі, ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017 та відмові відповідача у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за 14 невикористані календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки УБД. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо нарахування та виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017. Зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити [PERSON] невиплачену суму індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017. Визнано протиправною відмову Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у нарахуванні та виплаті [PERSON] грошової компенсації за 14 невикористаних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки УБД за 2022 рік. Зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати і виплатити [PERSON] грошову компенсацію за 14 невикористаних календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки УБД за 2022 рік. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні \~позовних вимог, подав апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Сторони не скористались своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як свідчать матеріали справи, до 12.04.2022 наказом № 742 о/с Департаменту патрульної поліції Національної поліції України позивача звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) з посади інспектора групи озброєння батальйону патрульної поліції в м. Кременчук з виплатою грошової компенсації за 11 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році. Не погодившись з правомірністю дій Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, які полягали у виплаті не в повному обсязі належних при звільненні сум, позивач звернуся до суду з вказаним позовом. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017 \~суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 94 Закону України від 02.07.2015 №580 "Про Національну поліцію", грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону. Згідно з ст. 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282 "Про індексацію грошових доходів населення" (надалі - Закон № 1282), індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення. Відповідно до ст. 2 Закону № 1282, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексація грошових доходів населення згідно статті 4 Закону № 1282 проводиться в разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток). Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів (ст. 5 Закону № 1282). Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону № 1282, порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою від 17.07.2003 № 1078 КМУ затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078). Порядок № 1078 обумовлює правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку). Згідно з абз. 8 п. 4 Порядку №1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства. Відповідно до п. 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. Тобто, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин. При цьому обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення. Враховуючи, що право на індексацію грошового забезпечення позивача, передбаченого Законами України "Про індексацію грошових доходів населення" і "Про Національну поліцію" порушено, то таке право підлягає відновленню в судовому порядку. Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу невиплачену суму індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017. Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як УБД кількістю 14 діб та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану додаткову відпустку, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про відпустки" встановлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Згідно з ст. 16-2 Закону України "Про відпустки", учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасникам бойових дій надаються такі пільги, а саме: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Отже, учасники бойових дій мають право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Як свідчать матеріали справи, позивач за час проходження служби набув право, проте не використав 11 діб чергової оплачуваної відпустки, грошова компенсація за які виплачена позивачу під час звільнення. Разом із тим, грошова компенсація позивачу за невикористану додаткову відпустку як УБД за 2022 рік позивачу не нараховувалась та не виплачувалась під час звільнення. Відповідно до ст. 92 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин 8, 11 статті 93 цього Закону. Тобто, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав у попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі й за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік і на відпустки (основні й додаткові), що не були використані в попередні роки, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19. З урахуванням встановлених по справі обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як УБД тривалістю 14 днів та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку компенсаційну виплату. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині позовних вимог щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні не в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості. Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. Відповідно до ст. 94 Закону №580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ. При цьому наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (надалі - Порядок № 260). Пунктом 6 розділу VI Порядку № 260 встановлено, що нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення. Отже, Порядком №260 не передбачено, що індексація не включається до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні. Статтею 18 Закону України від 05.10.2000 №2017-ІІІ \~"Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, у тому числі, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Як вже вище зазначалось, відповідно до ч. 5 ст. 94 Закону №580-VIII, грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону. Згідно з 1 ст. 2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі, заробітна плата (грошове забезпечення). Тобто, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Відповідно до ст. 6 Закону №1282-XII, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Згідно з ст. 4 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення вдію цього Закону. Відповідно до п. 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права па отримання індексації. Отже, індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення поліцейського для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, як складової конституційного права на соціальний захист. Вказані висновки суду узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 03.04.2019 у справі №638/9697/17. Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону № 2262, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Колегія суддів зазначає, що виходячи з приписів ст. 9 Закону № 2262 одноразова грошова допомога підлягає розрахунку в розмірі 50 відсотків саме місячного грошового забезпечення, що передувало події (звільненню), з якою пов`язана відповідна виплата, за кожний повний календарний рік служби. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10.05.2019 у справі № 815/714/16. Судовим розглядом встановлено , що одноразова грошова допомога при звільненні позивачу нарахована у сумі 110254,25 грн (11025,43 грн*50%*20 років). Як свідчать матеріали справи, одноразова грошова допомога при звільненні обчислена відповідачем без урахування індексації грошового забезпечення, що призвело до зменшення такої допомоги. З урахуванням встановлених по справі обставин, а також враховуючі вказані встановлені по справі обставини, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у зменшеному розмірі та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми. Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з урахуванням положень ст. 139 КАС України, про відсутність підстав для розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги при звільненні у зменшеному розмірі та стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь [PERSON] недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 17664,65 грн. з врахуванням грошової компенсації в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, який утримується з донарахованої суми одноразової грошової допомоги при звільненні згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06 січня 2005 року № 17) неправильно застосував норм матеріального права, відтак наявні підстави для часткового задоволення вимог апеляційної скарги позивача та прийняття у вказаній частині постанови про часткове задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 залишити без змін.

Результат розгляду: partial