Рішення адміністративного суду від 2022-06-01 00:00:00+03

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] з позовом до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації та Служби охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації, в якому просив: - визнати нечинним та скасувати наказ Служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА № 10/03-21 яким затверджено перелік щойно виявлених пам`яток архітектури в частині пункту № 143 стосовно включення «Житлового будинку по [ADDRESS] , як пам`ятку архітектури початку XX століття, автор не встановлений»; - зобов`язати відповідача не чинити дії по внесенню «Житлового будинку по [ADDRESS] як пам`ятку архітектури початку XX століття, автор не встановлений» до Переліку об`єктів культурної спадщини місцевого значення. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що житловий будинок по [ADDRESS], який знаходиться у власності позивача, спірним наказом віднесено до переліку щойно виявлених пам`яток архітектури. Однак, в порушення визначеного законодавством порядку, відповідачем занесено вказаний житловий будинок до Державного реєстру нерухомих пам`яток України без облікової документації. Позивачем вказано, що житловий будинок зазнав істотних змін, що виключають його автентичність. З огляду на зазначене, спірний наказ, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 р. адміністративний позов задоволено повністю. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на застосування закону, який не підлягав застосуванню, неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.04.2022. У зв`язку з тим, що розгляд справи 20.04.2022 не відбувся, судом призначено розгляд апеляційної скарги на 01.06.2022 у відкритому судовому засіданні. Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України. У судовому засіданні (поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів) представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду апеляційної скарги. Від представника апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, однак, колегія суддів розглянувши його доводи, дійшла висновку про його необґрунтованість, адже стороною жодним чином не було вказано на наявність обставин, що унеможливлюють забезпечити явку у судове засідання. Крім того, колегією суддів враховується вимоги процесуального законодавства щодо строків розгляду апеляційної скарги. Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Уманської міської ради від 27.02.2019 № 6.44-59/7 затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Умань, що підлягають приватизації у 2019 році. До вказаного переліку включено, зокрема, комплекс будівель і споруд, розташованих на земельній ділянці площею 0,3877 га за адресою: [ADDRESS] . За результатами проведеного електронного аукціону № UА-РS-2019-05-17-000106-1, лотом в якому був комплекс будівель і споруд, розташованих на земельній ділянці за кадастровим номером 7110800000:02:0003:1719 площею 0,3976 га за адресою: [ADDRESS] , позивач став переможцем та отримав право укласти договір купівлі-продажу об`єкта приватизації. 02.07.2019 між Відділом з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради (продавцем) та [PERSON] (покупцем) укладено договір купівлі продажу майна комунальної власності, відповідно до якого продавець передав у власність покупця комплекс нежитлових будівель та споруд, який розташований по [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 174877384 від 23.07.2019. Згідно п.п. 4.4.5 вказаного договору, встановлено обов`язок покупця укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини попередній охоронний договір на пам`ятку архітектури місцевого значення, наявну у складі об`єкта приватизації в строк, що не перевищує 30 календарних днів з дати підписання договору. 27.11.2019 між Департаментом культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації та позивачем укладено охоронний договір № 5 на пам`ятку культурної спадщини, згідно пункту 1 якого, власник бере зобов`язання щодо охорони щойно виявленої пам`ятки архітектури - Житловий будинок (поч. ХХ ст.), взятої на державний облік наказом Служби охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації від 23.11.2010 № 10/03-21), розташованої за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку Науково-дослідного інституту історії архітектури та містобудування від 25.08.2020 № 11-ар щодо історико-архітектурної цінності будинку на [ADDRESS] житлового мурованого - щойновиявленої пам`ятки архітектури на зазначено наступне: "Пам`ятку виявлено у 1993 році. Будинок мурований, двоповерховий, складної конфігурації в плані, накритий вальмовим дахом. До бічного фасаду примикає одноповерховий виділений об`єм. Головний фасад має асиметричну композицію, обумовлену планувальними особливостями будівлі. Фасадна площина розділена на прясла шляхом введення лопаток. Віконні прорізи витягнутої прямокутної форми, перемички другого поверху аркової форми, першого - лучкової. Прорізи обрамлені лиштвами простого малюнку. Вінцевий карниз незначного виносу. Цікаво вирішено головний вхід до будівлі: обабіч дверного прорізу влаштовано невеликі вікна, всю композицію об`єднано спільним порталом. Збереглися автентичні елементи первісного декору - куті балконні решітки, заповнення віконних прорізів, дверні полотна тощо. В інтер`єрі збереглися первісні падуги та карнизи. Будинок є зразком рядової історичної забудови історичної частини м. Умані, добре зберіг первісний характер архітектури, тому має історико-архітектурну цінність і рекомендується для занесення до державного реєстру нерухомої культурної спадщини за видом «архітектура» та за категорією місцевого значення.". Вважаючи, спірний наказ протиправним в частині придбаного будинку, позивач звернувся із вказаним позовом до суду. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що приймаючи оскаржуваний наказ, відповідач не врахував відсутність факту підтвердження відповідності "Житловий будинок по вул. Мануїльського (Стара Прорізна), 4, м. Умань" критеріям, передбачених Порядком № 1760, проігнорував, наявності належної та повної облікової документації (облікової картки, короткої історичної довідки, акту технічного стану об`єкта) не забезпечив, та не вжив заходів, спрямованих на дотримання прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а відтак, дійшов передчасних висновків про віднесення вказаного об`єкту до числа щойно виявлених об`єктів культурної спадщини і, як наслідок, безпідставно вніс його до Переліку щойно виявлених пам`яток архітектури. Доводи апеляційної скарги. Апелянт вказує на те, що, у даному спорі, відсутнє порушене право позивача, що підлягало б захисту та свідчило б про існування предмету спору, на противагу чому, позивач сам уклав охоронний договір, що підтверджує згоду останнього на отримання та збереження об`єкту культурної спадщини. Також, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин Порядок № 1760 від 27.12.2001, хоча останній не регулює питання щодо надання об`єкту культурної спадщини статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини. Крім того, акцентовано увагу на помилковому ототожненні судом першої інстанції понять пам`ятка культурної спадщини та щойно виявлений об`єкт культурної спадщини. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке. Відносини у сфері охорони культурної спадщини регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 № 1805-III (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу) (далі - Закон № 1805-III). У статті 1 Закону № 1805-III, зазначено, що об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти, інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність. Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону № 1805-III, пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Відповідно до абз. 22 ст. 1 Закону № 1805-III, щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону. Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону № 1805-III, об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що рішенням Уманської міської ради від 27.02.2019 № 6.44-59/7 затверджено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Умань, що підлягають приватизації у 2019 році до якого включено, зокрема, комплекс будівель і споруд, розташованих на земельній ділянці площею 0,3877 га за адресою: [ADDRESS] . За результатами проведеного електронного аукціону № UА-РS-2019-05-17-000106-1, лотом в якому був комплекс будівель і споруд, розташованих на земельній ділянці за кадастровим номером 7110800000:02:0003:1719 площею 0,3976 га за адресою: [ADDRESS] , позивач став переможцем та отримав право укласти договір купівлі-продажу об`єкта приватизації. Тобто, з наведеного слідує, що приймаючи участь у аукціоні, позивач мав бути обізнаним про лот, його характеристики, ціну та умови участі (купівлі). Так, 02.07.2019 між Відділом з питань комунальної власності та земельних відносин Уманської міської ради (продавцем) та [PERSON] (покупцем) укладено договір купівлі продажу майна комунальної власності. Колегія суддів зазначає про те, що укладаючи договір купівлі-продажу, позивач був обізнаний з його предметом, ціною, умовами передачі об`єкта, обов`язками сторін, відповідальністю сторін тощо. (а.с. 9-13) Матеріали справи не містять обставин чи доказів оскарження його сторонами вказаного договору чи визнання його у встановленому порядку недійсним/розірвання. Зокрема, згідно з п.п. 4.4.5 вказаного договору, встановлено обов`язок покупця укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини попередній охоронний договір на пам`ятку архітектури місцевого значення, наявну у складі об`єкта приватизації в строк, що не перевищує 30 календарних днів з дати підписання договору. Тобто, з наведеного слідує, що придбаваючи на аукціоні нерухомість (будинок), позивач знав про його особливості в аспекті культурної цінності. 27.11.2019 між Департаментом культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації та позивачем укладено охоронний договір № 5 на пам`ятку культурної спадщини, згідно пункту 1 якого, власник бере зобов`язання щодо охорони щойно виявленої пам`ятки архітектури - Житловий будинок (поч. ХХ ст.), взятої на державний облік наказом Служби охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації від 23.11.2010 № 10/03-21), розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги у справі стосуються визнання протиправним та скасування наказу Служби охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації від 23.11.2010 № 10/03-21 «Про затвердження переліку щойно виявлених пам`яток архітектури» в частині пункту № 143 щодо включення «Житлового будинку по [ADDRESS] як пам`ятку архітектури початку XX століття, автор не встановлений». Відповідно до приписів статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір. При передачі пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у володіння, користування чи управління іншій особі істотною умовою договору про таку передачу є забезпечення особою, якій передається пам`ятка, щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його) частина, збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини відповідно до вимог цього Закону та умов охоронного договору, укладеного власником або уповноваженим ним органом (особою) з відповідним органом охорони культурної спадщини. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768 «Про затвердження Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини», охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована. Згідно пункту 1 договору № 5 від 27.11.2019, [PERSON] було прийнято зобов`язання щодо охорони щойно виявленої пам`ятки архітектури - «Житлового будинку (поч. XX століття, взятої на державний облік наказом Служби охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації № 10/03-21 від 23.11.2010, розташованої за адресою: [ADDRESS]». Тобто, на підставі оспорюваного наказу позивачем було укладено 27.11.2019 охоронний договір, який також є чинним, протилежного сторонами не повідомлено під час розгляду даного спору. З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Для визначення інтересу, як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес, як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права; пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто, належить конкретній особі - позивачу або скаржнику; порушений суб`єктом владних повноважень. Отже, за вищезазначеними правовими нормами, обов`язковою умовою звернення до суду передбачено наявність порушеного права, що, на думку колегії суддів, є самостійною підставою для відмови у позові, у разі відсутності такої умови. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації. За даних обставин, наказ Служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА № 10/03-21 від 23.11.2010, яким затверджено перелік щойно виявлених пам`яток архітектури в частині пункту № 143 не порушує права позивача, позаяк, придбаваючи майно комунальної власності у 2019 році, останній знав про те, що вказаний об`єкт є щойно виявленою пам`яткою архітектури (пам`яткою культури місцевого значення) (п. 4.4.5 договору) та уклав охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини (а.с. 121). Отже, з наведеного вище слідує, що будь-які права та законні інтереси позивача з боку відповідача порушені не були. Отримання майна у власність під умову збереження пам`ятки архітектури, а отже, культурної спадщини особою, яка зобов`язалась за охоронним договором таку пам`ятку зберігати, не надає такій особі в подальшому можливість оскаржити питання включення такого об`єкта до певної категорії історико-культурної спадщини. У спірних правовідносинах, позивач не обґрунтовує свій особистий, безпосередній, індивідуальний інтерес, а вказує лише на недоотримання відповідачем процедури прийняття спірного наказу. Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають через відсутність факту порушення прав позивача оскаржуваним наказом з боку відповідачів та неможливості обраним способом захисту уникнути взятих на себе зобов`язань по охороні щойно виявленої пам`ятки архітектури, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Тож, позивачем не вірно обраний спосіб судового захисту. Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача є обґрунтованою, її доводи знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому, остання підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. У відповідності до п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: denied