Рішення адміністративного суду від 2023-07-27 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України \~в Запорізькій області щодо відмови у виплаті пенсії [PERSON] протиправними; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести виплату перерахованої пенсії [PERSON] з 01 квітня 2019 року на підставі довідки Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від \~\~22 вересня 2021 року за № 1671/с про грошове забезпечення для нарахування пенсії, з урахуванням зазначених у ній складових та основного розміру пенсії у розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.03.2023 року в задоволенні адміністративного позову [PERSON] було відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року по справі № 280/9950/21 було виконано. Однак, відповідач допустив інше порушення прав позивача, що полягає у невиплаті пенсії за минулий період, що предметом спору у справі № 280/9950/21 не охоплювалось. Відзив від відповідача на адресу суду не надходив. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України. Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів \~вважає, що апеляційна скарга підлягає \~\~частковому задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції, [PERSON] \~\~перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за вислугу років у відповідності до положень Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі №280/9950/21, яке набрало законної сили 12 жовтня 2022 року, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у перерахунку пенсії позивачу з 01 квітня 2019 року без обмеження максимальним розміром на підставі Довідки Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 22 вересня 2021 року \~за №1671/с про грошове забезпечення для нарахування пенсії, з урахуванням зазначених у ній складових та основного розміру пенсії у розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області \~перерахувати пенсію \~позивачу з 01 квітня 2019 року без обмеження максимальним розміром на підставі Довідки Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 22 вересня 2021 року за №1671/с про грошове забезпечення для нарахування пенсії, з урахуванням зазначених у ній складових та основного розміру пенсії у розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення. Позивач звернувся до відповідача за виплатою донарахованої на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/9950/21 пенсії за період з \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~01 квітня 2019 року по 30 листопада 2022. Листом відповідача від 22 листопада 2022 року \~позивачу роз`яснено, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/9950/21 виконано відповідачем в межах покладених зобов`язань. Додатково повідомлено, що виплата заборгованості за рішенням суду буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету після відповідного фінансування з Державного бюджету. Не погодившись з наведеними доводами відповідача, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення (ст.ст. 382, 383 КАС України). Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного. Відповідно до статті 113 Конституції України \~Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права та законності. Відповідно до статей 116, 117 Конституції України Кабінет Міністрів України, зокрема, забезпечує виконання законів України, вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечує проведення фінансової політики та політики у сфері соціального захисту, розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади, видає в межах своєї компетенції постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Зазначені повноваження Уряду деталізовані у частині першій статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та полягають у забезпеченні проведення державної соціальної політики шляхом вжиття заходів щодо підвищення реальних доходів населення та забезпечення соціального захисту громадян; забезпеченні підготовки проектів законів щодо державних соціальних стандартів і соціальних гарантій; забезпеченні розробки та виконання державних програм соціальної допомоги, зокрема, особам з інвалідністю, пенсіонерам та інших непрацездатним і малозабезпеченим верствам населення. Колегія суддів звертає увагу, що в Рішенні Конституційного Суду України № 3-рп від 25 січня 2012 року зазначено, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України; Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Крім того, колегія суддів звертає увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду стосовно значення актів Кабінету Міністрів України у соціальній сфері. Так, у постанові від 2 грудня 2018 року у зразковій справі № 802/2196/17-а (Пз/9901/1/18) Велика Палата Верховного Суду врахувала, що у пункті 2.1 Рішення від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України. У пункті 2.2 цього ж Рішення Конституційний Суд України вказав, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116 Конституції України). В Рішенні від 02 березня 1999 року № 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України звернув увагу на те, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади. На підставі вищезазначеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення проведення якої на підставі пункту 3 статті 116 Конституції України здійснюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови та розпорядження. Згідно із підпунктами 4-5 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №28-2 від 22.12.2014, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду. Тобто, пенсійні виплати здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має. Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України. Відповідно до частин 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Згідно із пунктами 20, 29 Бюджетного кодексу України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства. В силу статті 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Тож, саме від Уряду залежить можливість Пенсійного фонду України забезпечити реалізацію та виконання своїх повноважень. Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.11.2022 року № 12844-12230/О-02/8-0800/22, на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 280/9950/21, останнім було проведено перерахунок пенсії позивача та доплата по проведеному перерахунку склала 395565.87 грн. Зауважено, що виплату нарахованої доплати буде проведено в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Відтак, покладений судом обов`язок на відповідача може бути виконаний в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області, після надходження відповідних коштів з Державного бюджету України, що за відсутності доказів зворотнього, свідчить про відсутність факту допущення відповідачем протиправної бездіяльності в межах даної справи та, як наслідок, відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог. Поряд з вказаним, зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що предметом позову у цій справі \~\~є стягнення з відповідача суми пенсії, нарахованої позивачу на виконання рішення суду у справі №280/9950/21, яке набрало законної сили. Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення. Однак, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що рішенням \~Запорізького окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року по справі № \~280/9950/21, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області \~перерахувати пенсію [PERSON] з 01.04.2019 без обмеження максимальним розміром на підставі Довідки Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 22.09.2021 за №1671/с про грошове забезпечення для нарахування пенсії, з урахуванням зазначених у ній складових та основного розміру пенсії у розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення. Відтак, наведеним судовим рішення на відповідача було покладено обов`язок, саме по здійсненню перерахунку пенсії позивача. Однак, питання щодо покладення на відповідача обов`язку щодо її виплати судом в межах наведеної справи не вирішувалось. Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що обов`язок по виплаті позивачу пенсії, в межах спірних правовідносин виник у відповідача в силу приписів ч. 2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, \~що свідчить про хибність наведених висновків суду першої інстанції. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції даної постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін. Відповідно до \~\~ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Результат розгляду: partial