Рішення адміністративного суду від 2022-11-14 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовом до Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову інспектора 1 взводу 4 роти батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції серії БАБ № 132400 від 25 жовтня 2021 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1КУпАП закрити. В обґрунтування якого посилався на те, що 25 жовтня 2021 року о 16.50 год. позивач керуючи транспортним засобом MAN TGS, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом марки ВЕСТТ 975310, д.н.з. [NUMBER] на автодорозі М-05, 88 км, с. Кіпті, перевозив сільськогосподарську техніку (культиватор) Jet 05079 по маршруту М-01 з виїздом на М-02 з дозволом № 2021-13851201-1076 НГ, у якому не вказано даного напрямку, чим порушив п. 22.5 ПДР України. [PERSON] зазначив, що з постановою не згоден з огляду на наступне. Так, 25 жовтня 2021 року він перевозив вантаж відповідно до узгодженого дозволу № 2021-13851201-1076 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів. Фактична зупинка транспортного засобу, яким він керував, відбулася на автомобільній дорозі М-01, що погоджено з органами Національної поліції України. У своїй постанові інспектор поліції зазначив, що [PERSON] керував великогабаритним транспортним засобом по маршруту автодороги М-01 з дозволом, у якому не вказаного даного напрямку, чим порушив вимоги п. 22.5 Правил дорожнього руху. Проте, у оскаржуваній постанові інспектор поліції не вказав, що саме відповідно до п. 22.5 ПДР було порушено [PERSON] . При цьому, інспектор у постанові не вказав фактичні габарити транспортного засобу з вантажем, що могло б надати підстави вважати у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Позивач наголошує на тому, що з оскаржуваної постанови неможливо зробити висновок про те, яке саме правопорушення було ним вчинене, що в свою чергу неможливо встановити відповідальність за таке правопорушення, яке фактично не існує. Зокрема, позивач [PERSON] посилався на порядок габаритно-вагового контролю транспортних засобів, який проводиться у спеціально обладнаних пунктах, вважає, що доказом його вини повинен бути відповідний документ Укртрансбезпеки, в тому числі акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, але таких документів відповідачами не складалось. Звернув увагу на те, що оскаржувана постанова винесена інспектором в порушення приписів ч. 1 ст. 283 КУпАП, оскільки не містить прізвища, імені та по батькові посадової особи (інспектора поліції), яка винесла постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Також в порушення вимог ст. 383 КУпАП оскаржувана постанова не містить належних та допустимих доказів на підтвердження вини [PERSON] у даному правопорушенні.У зв`язку з наведеним, позивач [PERSON] вважає, що вищевказана постанова є незаконно та такою, що винесена з порушенням його прав та чинного законодавства України, у відсутність жодного належного доказу, а тому підлягає скасуванню з огляду на те, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він правопорушення у якому його винним визнав інспектор поліції не здійснював та ПДР України не порушував. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.05.2022 адміністративний позов задоволено. Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилося Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції та оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що зазначене рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що матеріалами справи підтверджено порушення позивачем Правил дорожнього руху, а тому оскаржувану постанову винесено працівником поліції у межах повноважень та у суворому дотриманні закону, відповідно до об`єктивних обставин справи. Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, та з урахуванням заяв учасників судового процесу про розгляд справи без участі, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 жовтня 2021 року інспектором 1 взводу 4 роти батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції винесена постанова серії БАБ № 132400 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 510,00 грн. Так в постанові зазначено, що 25 жовтня 2021 року о 16.50 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом MANTGS, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом марки ВЕСТТ 975310, д.н.з. [NUMBER] на автодорозі М-05, 88 км, с. Кіпті, перевозив сільськогосподарську техніку (культиватор) Jet 05079 по маршруту М-01 з виїздом на М-02 з дозволом № 2021-13851201-1076 НГ, у якому не вказано даного напрямку, чим порушив п. 22.5 ПДР України. Законність та обґрунтованість постанови серії БАБ № 132400 від 25 жовтня 2021 року є предметом спору переданого на вирішення суду. Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приписами ч.1 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Приміткою ч.1 ст. 132-1 КУпАП передбачено, що дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами. Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Слід зазначити, що відповідно до 7 КУпАП що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення. При цьому основним документом, що надає право на рух великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, є дозвіл, що видається перевізнику Національною поліцією за наявності узгодження з дорожніми, комунальними підприємствами і організаціями. Отже, зазначеним пунктом 22.5 ПДР передбачено заборону руху транспортних засобів у випадках, якщо хоча б один з габаритів перевищує встановлені зазначеним пунктом норми, або якщо вантаж виступає за встановлені зазначеним пунктом межі або перевищення навантаження на вість. Апеляційним судом зі змісту спірної постанови встановлено, що позивач 25 жовтня 2021 року о 16.50 год. керуючи транспортним засобом MANTGS, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом марки ВЕСТТ 975310, д.н.з. [NUMBER] на автодорозі М-05, 88 км, с. Кіпті, перевозив сільськогосподарську техніку (культиватор) Jet 05079 по маршруту М-01 з виїздом на М-02 з дозволом № 2021-13851201-1076 НГ, у якому не вказано даного напрямку, чим порушив п. 22.5 ПДР України. Разом з тим, колегією суддів встановлено, що до матеріалів справи не подано жодних належних доказів, які могли б довести та підтвердити наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП. Натомість, саме на суб`єктів владних повноважень покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності. В свою чергу, є безпідставними доводи апеляційної скарги, що матеріали справи містять докази, які підтверджують обґрунтованість спірної постанови та наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, яке передбачено ч.1 ст. 132-1 КУпАП. З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування спірної постанови, оскільки на виконання ч. 2 ст. 77 КАС України суб`єктом владних повноважень не було доведено суду правомірність спірного рішення. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обставини, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні. Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права. Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Результат розгляду: denied