Рішення адміністративного суду від 2022-01-25 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якій просив суд: - визнати не виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі № 520/7906/20 щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині розміру його пенсії державного службовця згідно ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII з 09 травня 2020 року. Вказав, що замість його пенсії у розмірі 90 відсотків згідно ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, ГУ ПФУ в Харківській області з 01.02.2021 фактично почав сплачувати його пенсію у розмірі 56,10 відсотків, яке є менше, навіть мінімальної пенсії у розмірі 60 відсотків згідно ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ; - зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити з 09 травня 2020 року перерахунок та виплату пенсії за віком у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати без обмеження максимального (граничного) розміру пенсії згідно довідок, виданих ГУ Державної податкової служби у Харківській області від 29.04.2020 №07/5/20-40-13-02-09 всього у розмірі 12300,00 грн. та від 29.04.2020 року №98/5/20-40-13-02-09 всього у розмірі 8075, 52 грн. Загальна сума заробітної плати для призначення пенсії складає 20375,52 грн. (12300,00 грн. + 8075,52 грн.) відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ; - визнати, що ГУ ПФУ в Харківській області в порушення Постанови Правління ПФУ від 17.01.2017 року №3-1 виключив з рахунку його пенсії суми у розмірі 1325,06 грн., яка складає 11/12 частини від суми 1445,52 грн. матеріальної допомоги, яка міститься в довідці Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 29.04.2020 року №98/Б/20-40-13-02-09. Зазначив, що фактично, до рахунку його пенсії включено лише 120,46 грн., яка складає 1/12 частини від суми 1445,52 грн. та просив врахувати суму 1445,52 грн. матеріальної допомоги, яка міститься в довідці ГУ Державної податкової служби у Харківській області від 29.04.2020 року № 98/Б/20-40-13-02-09; - визначити, що ГУ ПФУ в Харківській області зняв з його рахунку по пенсії суму 6511,92 грн. з причини "перераховано помилково, з метою недопущення переплати", не відповідає дійсності; - зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області щодо виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 р. № 520/7906/2020 відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 371 КАС України у межах суми стягнення за один місяць. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2021 у задоволенні адміністративного позову [PERSON] - відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції не надав оцінку всім його позовним вимогам. Стверджує, що в довідках, виданих Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області №97/Б/20-40-13-02-09 від 29.04.2020 та №98/Б/20-40-13-02-09 від 29.04.2020, зазначені показники за період лише за один місяць, а саме: за березень 2020 року. Зауважує, що сума показників 12300,00 грн. та 8075,52 грн. становить 20375,52 грн., а не 19050,46 грн., як помилково зазначив суд першої інстанції. Вказує, що суд не приймав жодного рішення щодо ліквідації боргу по його пенсії, який виник згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі № 520/7906/2020. Зазначає, що зміни в законодавстві в частині зменшення процентного визначення розміру пенсії від заробітної плати державного службовця до 80, 70 та 60 відсотків, внесені вже після того, коли він мав в наявності стаж державної служби понад 20 років та відповідно мав право отримати пенсію у розмірі 90 відсотків відповідно до статті 37 Закону № 3723. У зв`язку з цим апелянт вважає, що розмір його пенсії повинен складати 90 відсотків відповідно до статті 37 Закону № 3723. Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що [PERSON] починаючи з 21.05.2008 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та по 08.05.2020 отримував пенсію по інвалідності 2 групи від загального захворювання, призначену та розраховану за нормами Закону України "Про державну службу" в розмірі 90 % від сум заробітної плати. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 по справі №520/7906/2020 задоволено адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунків пенсій №25 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №179 від 25.05.2020 про відмову [PERSON] у призначенні пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу державної служби [PERSON] період його роботи у науковому відділі № 73 державного підприємства "Науково - дослідний технологічний інститут приладобудування" з 25.01.1985 року по 25.02.1992 року (7 років 1 місяць 2 дні) на посаді провідного інженера. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести [PERSON] з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ з 09 травня 2020 року згідно з заявою [PERSON] від 09.05.2020. Відповідачем у січні 2021 на виконання рішення суду переведено [PERSON] з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", починаючи з 09.05.2020. З наявних в матеріалах справи протоколів розрахунку пенсії вбачається, що розмір пенсії за віком розрахований виходячи з середньомісячного заробітку 19050,46 грн. відповідно до наданих позивачем довідок, виданих Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області №97/Б/20-40-13-02-09 від 29.04.2020 та №98/Б/20-40-13-02-09 від 29.04.2020. Також встановлено, що загальний процент розрахунку пенсії від заробітку складає 60 відсотків, у зв`язку з чим загальний розмір пенсії до виплати склав 11430,28 грн. Учасниками справи визнається та обставина, що в лютому 2021 позивач одночасно з поточною виплатою пенсії отримав доплату в розмірі - 4587,95 грн. за період з 01.01.2021 по 31.01.2021 та йому нараховано доплату за період з 09.05.2020 по 31.12.2020 в розмірі 35519,60 грн., яка буде виплачена, по інформації ГУ ПФУ в Харківській області, за наявності бюджетного фінансування. Також встановлено, що ГУ ПФУ в Харківській області на пенсійний рахунок позивача було перераховано суму 6511,92 грн., яку в подальшому утримано з пенсії з причини "перераховано помилково, з метою недопущення переплати", за інформацією відповідача. Не погодившись із такими діями відповідача з приводу зменшення відсоткового розміру пенсії та неврахування всіх сум заробітної плати, які вказані в довідках, позивач звернувся до суду. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно розраховано розмір пенсії позивача виходячи з 60 відсотків суми заробітної плати, до якої включається всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме: згідно з наданих позивачем довідок, виданих Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області №97/Б/20-40-13-02-09 від 29.04.2020 та №98/Б/20-40-13-02-09 від 29.04.2020. Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 КАС України, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого. Так, згідно з ч. 1 ст. 90 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому, згідно з п. 10 розділу XI Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Згідно з п. 12 розділу XI Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII (в редакції від 01 січня 2008 року), за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати. Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби. В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII (в редакції від 11 жовтня 2017 року), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Предметом спору у даній справі є надання оцінки правомірності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення відсотку пенсії від заробітку при переведенні на пенсію державного службовця з пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу". З матеріалів справи вбачається, що в період з 21.05.2008 по 08.05.2020 позивач отримував пенсію по інвалідності 2 групи від загального захворювання, призначену та розраховану за нормами ст. 37 Закону України "Про державну службу" в розмірі 90 % від сум заробітної плати. При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідний розмір пенсії позивача передбачався чинними на той час положеннями ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 по справі №520/7906/2020 відповідачем зараховано до стажу державної служби [PERSON] період його роботи у науковому відділі № 73 державного підприємства "Науково - дослідний технологічний інститут приладобудування" з 25.01.1985 року по 25.02.1992 року (7 років 1 місяць 2 дні) на посаді провідного інженера, у зв`язку з чим у позивача виникло право на переведення з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ з 09 травня 2020 року. При цьому, після переведення позивача на пенсію державного службовця згідно зі статтею 37 Закону України "Про державну службу", відповідач встановив відсотковий розмір пенсії 60 відсотків від сум заробітної плати вказаної у довідці, мотивуючи це тим, що перерахунок пенсії проведений відповідно до чинної редакції статті 37 Закону України "Про державну службу", якою передбачено відсотковий розмір пенсії від заробітної плати на рівні 60 %. Колегія суддів вважає, що в даному випадку переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця на підставі рішення суду відбулося в межах дії норм одного Закону України "Про державну службу", тому такі дії слід ідентифікувати не як призначення іншого виду пенсії, а як проведення перерахунку пенсії. При цьому, апеляційний суд вважає за доцільне наголосити, що внесені зміни до статті 37 Закону України "Про державну службу" щодо розміру пенсії у відсотках стосуються лише порядку призначення пенсії особам, звільненим з державної служби, у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, та в жодному разі не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. В рішенні Конституційного Суду України від 05.04.2001 року по справі №1-16/2001 визначено, що Конституцією України закріплено принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Отже, колегія суддів зазначає, що при перерахунку пенсії відсотковий розмір заробітної плати, з якої призначається пенсія, визначається з урахуванням вислуги років. При цьому застосуванню підлягає норма закону у редакції, яка була чинною на час призначення пенсії. Зміни у законодавстві не впливають на розмір пенсії позивача, встановлений під час її призначення, у зв`язку із чим, застосувавши зменшений відсотковий розмір під час проведення перерахунку пенсії, відповідач порушив право позивача на належне пенсійне забезпечення. На підстави викладеного, колегія суддів вважає, що позивач має право на перерахунок та виплату пенсії за віком у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати відповідно до довідок, виданих ГУ Державної податкової служби у Харківській області від 29.04.2020 №07/5/20-40-13-02-09 та від 29.04.2020 № 98/5/20-40-13-02-09, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Колегія суддів звертає увагу на те, що на виконання рішення суду відповідачем проведено перерахунок пенсії відповідно до довідок, виданих ГУ Державної податкової служби у Харківській області від 29.04.2020 №07/5/20-40-13-02-09, в яких вказана сума заробітної плати (оклад, вислуга років) у розмірі 12300,00 грн. та від 29.04.2020 №98/5/20-40-13-02-09 (додаткові види заробітної плати) всього у розмірі 8075,52 грн. Також встановлено, що згідно з вказаними довідками, сума заробітної плати для призначення пенсії складає 20375,52 грн. (12300 грн. + 8075,52 грн.), як це передбачено статтею 37 Закону України "Про державну службу". При цьому, в довідці від 29.04.2020 №98/5/20-40-13-02-09 в графі "інші виплати" вказана матеріальна допомога, що відповідає 1/12 частини середнього розміру такої виплати у березні 2020 року (1445,52 грн.), оскільки така виплата нарахована за період, що перевищує календарний місяць. Вказане також підтверджується листом ГУ ДПС у Харківській області від 24.05.2021 № 2400/Б/20-40-10-21 у відповідь на звернення позивача (а.с. 13). У той же час, з наявного в матеріалах справи протоколу розрахунку пенсії та як сам вказує відповідач у відзиві на позовну заяву, розмір пенсії позивача розрахований виходячи з середньомісячного заробітку 19050,46 грн. відповідно до наданих позивачем довідок, виданих Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області №97/Б/20-40-13-02-09 від 29.04.2020 та №98/Б/20-40-13-02-09 від 29.04.2020. Отже, судовим розглядом встановлено, що ГУ ПФУ в Харківській області в порушення вимог ст. 37 Закону України " Про державну службу" не врахувало для розрахунку пенсії позивача всі суми заробітної плати, які вказані в довідках, виданих ГУ Державної податкової служби у Харківській області від 29.04.2020 №07/5/20-40-13-02-09 та від 29.04.2020 №98/5/20-40-13-02-09, протиправно виключивши з бази обчислення пенсії суму у розмірі 1325,06 грн ( (12300 грн. + 8075,52 грн.) - 19050,46 грн). При цьому судом з`ясовано, що вказана сума, що не врахована для розрахунку пенсії складає 11/12 частини від суми 1445,52 грн. матеріальної допомоги, які містяться в графі "інші виплати", вказаної в довідці Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 29.04.2020 №98/Б/20-40-13-02-09. Тобто, відповідачем безпідставно зменшено на 11/12 суму матеріальної допомоги, яка вже була вказана в довідці не за весь рік, а за період, що відповідає календарному місяцю. За таких обставин, дії відповідача щодо розрахунку пенсії позивача із врахуванням в графі "інші виплати", вказаної в довідці від 29.04.2020 №98/Б/20-40-13-02-09, матеріальної допомоги в сумі 120,46 грн., яка складає 1/12 частини від суми 1445,52 грн., яка вже складає 1/12 від суми матеріальної допомоги, сплаченої за весь рік, є протиправними та такими, що зменшують розмір пенсії позивача. Враховуючи викладене, в цій частині позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській області щодо виключення з розрахунку пенсії суми у розмірі 1325,06 грн., яка вказана в довідці Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 29.04.2020 року №98/Б/20-40-13-02-09 та зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області здійснити з 09 травня 2020 року перерахунок пенсії, з урахуванням всіх сум заробітної плати відповідно до довідок, виданих ГУ Державної податкової служби у Харківській області від 29.04.2020 №07/5/20-40-13-02-09 у розмірі 12300,00 грн. та від 29.04.2020 №98/5/20-40-13-02-09 у розмірі 8075,52 грн. Щодо вимог позову про виплату пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром, суд зазначає таке. Ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача встановлення йому відсоткового розміру пенсії від заробітної плати в тому розмірі, який був встановлений під час первинного призначення пенсії за нормами Закону України "Про державну службу", а також врахування під час перерахунку пенсії всіх сум заробітної плати, які вказані у довідках від 29.04.2020 №07/5/20-40-13-02-09 та від 29.04.2020 №98/5/20-40-13-02-09. Відповідно питання щодо обмеження пенсії максимальним розміром є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права. Суд апеляційної інстанції зауважує, що спору щодо обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало. Також, відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії на виконання цього рішення суду та не обмежував пенсію максимальним розміром, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені. Отже, в цій частині позовні вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають. Щодо вимог позову про визнання не виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі № 520/7906/20 щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині розміру його пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ з 09 травня 2020 року та в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області виконати рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 № 520/7906/2020 відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 371 КАС України у межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає таке. Відповідно до ст.ст. 371, 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць тощо. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що питання негайного виконання судового рішення вирішуються судом під час ухвалення рішення, як це передбачено статтею 245 КАС України, а не шляхом ініціювання окремого позовного провадження з цього питання. Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Згідно з ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Відповідно до ч. 4 ст. 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України №1404-VIII "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Аналіз вищезазначених законодавчих норм свідчить, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №686/23317/13-а. Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо. Крім того, приписами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Висновок суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.08.2019 у справі №522/10140/17. Зі змісту позовних вимог позивача вбачається, що позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання рішення суду, а саме вирішити питання про погашення боргу, який нарахований внаслідок перерахунку пенсії на виконання рішення суду за період з 09.05.2020 по 31.12.2020 в розмірі 35519,60 грн. Проте колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом. Якщо позивач не погоджується з діями суб`єкта владних повноважень - відповідача, вчиненими ним на виконання рішення суду, зазначеними вище нормами чинного процесуального законодавства, зокрема, положеннями ст. 383 КАС України, встановлено певний порядок захисту прав такої особи-позивача та регламентовано певну послідовність дій, які необхідно вчинити для зобов`язання відповідача виконати належним чином рішення суду, яке набрало законної сили і є обов`язковим для виконання. При цьому, як свідчать матеріали справи, позивач, посилаючись на неправомірність дій відповідача при виконанні рішення суду, звертається до суду з новим адміністративним позовом, в якому також просить негайно виконати інше рішення суду. Отже, якщо позивач вважає, що бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов. Обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право, у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позову щодо належного виконання окремого судового рішення в іншій справі. Суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового або приймати нове судове рішення щодо тих саме правовідносин, оскільки цим порушуються норми КАС України, якими передбачено вирішення цих питань в порядку статей 249 та 383 КАС України, тобто, шляхом винесення судом окремої ухвали. З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню. Щодо вимог позову про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають у знятті з рахунку по пенсії суму 6511,92 грн. з причини "перераховано помилково, з метою недопущення переплати", суд зазначає таке. Згідно зі статтею 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Загальні підстави для припинення права власності, у тому числі з підстав, що не пов`язані з волевиявленням власника, визначено в статті 346 Цивільного кодексу України, частина друга якої містить застереження про те, що іншими законами України можуть бути встановлені додаткові підстави для припинення права власності. Цей самий механізм припинення права власності законодавець розповсюдив і на порядок списання грошових коштів, розміщених на рахунках у банках, установивши, що без розпорядження клієнта його кошти списуються лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що від 22 вересня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662, якою виклав у новій редакції Порядок виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (далі - Порядок №662). Зі змісту пункту 1 Порядку №662 вбачається, що ним визначається механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів, шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги в уповноважених банках. Пунктом 19 Порядку №662 визначено, що "Помилково зараховані на поточні рахунки суми пенсій та грошової допомоги <…> за вимогою органів Пенсійного фонду та органів соціального захисту населення повертаються на рахунки, з яких проводилося фінансування". Зміст вказаного пункту дає підстави для висновку, що ним встановлений правовий режим коштів (пенсій та інших соціальних виплат), помилково зарахованих на поточні рахунки, що передбачає їх безспірне списання з рахунків одержувачів на підставі вимоги органу, що їх помилково перерахував. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року в справі №826/1244/18 визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року №662 "Деякі питання виплати пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ" у частині положення пункту 19 на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку "Деякі питання виплати пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ" про те, що: "Помилково зараховані на поточні рахунки суми пенсій за вимогою органів Пенсійного фонду повертаються на рахунки, з яких проводилося фінансування". Зобов`язано Кабінет Міністрів України невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданні, в якому було офіційно оприлюднено постанову Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року №662 "Деякі питання виплати пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ", після набрання рішенням законної сили. Задовольняючи адміністративний позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірне положення пункту 19 "Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року № 662 "Деякі питання виплати пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ", суперечить вимогам статті 1071 Цивільного кодексу України, якою не передбачено можливості списання грошових коштів з рахунка клієнта банку без його розпорядження на підставі самого лише нормативного акту Кабінету Міністрів України. Отже, враховуючи те, що пункт 19 "Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року №662 "Деякі питання виплати пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ", визнано протиправним та нечинним, органи Пенсійного фонду України позбавлені можливості списувати кошти з пенсійних рахунків лише за власною вимогою. З матеріалів справи встановлено, що в лютому 2021 позивач одночасно з поточною виплатою пенсії отримав доплату в розмірі - 4587,95 за період з 01.01.2021 по 31.01.2021. Також встановлено, що ГУ ПФ України в Харківській області на пенсійний рахунок позивача було перераховано суму 6511,92 грн., яку в подальшому утримано з пенсії з причини "перераховано помилково, з метою недопущення переплати", за інформацією відповідача. Колегія суддів уважає за необхідне зазначити, що частиною першою статті 1215 Цивільного кодексу України законодавець передбачив, що безпідставно набуті пенсія, допомога якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, не повертаються. Ураховуючи те, що порядок і умови набуття, припинення і здійснення права власності на майно входять до загального поняття "правовий режим власності", який визначається виключно законами України, при цьому пункт 19 Порядку № 662 в судовому порядку визнано протиправним та чинним, відповідач не мав права утримувати суму 6511,92 грн. з пенсії позивача з причини "перераховано помилково, з метою недопущення переплати", адже такої підстави для припинення права власності на пенсійні та соціальні виплати не існує. До того ж, перед позивачем рахується борг, який нарахований внаслідок перерахунку пенсії на виконання рішення суду за період з 09.05.2020 по 31.12.2020 в розмірі 35519,60 грн., тому відсутні підстави стверджувати, що у позивача виникла переплата по пенсії. Отже, утримуючи суму 6511,92 грн. з пенсії позивача, відповідач діяв поза межами своїх повноважень, передбачених Конституцією та законами України. Враховуючи викладене вище, порушені права позивача підлягають судовому захисту. У позовній заяві позивач просить суд поновити його права шляхом визначення, що ГУ ПФ України в Харківській області зняв з його рахунку по пенсії суму 6511,92 грн. з причини "перераховано помилково, з метою недопущення переплати", не відповідає дійсності. Водночас суд апеляційної інстанції вважає, що обраний позивачем спосіб захисту та сформульовані вимоги, що становлять предмет позову, у заявленій формі не можуть повністю відновити порушені права, тому суд уважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій ГУ ПФ України в Харківській області щодо зняття з рахунку позивача грошових коштів в сумі 6511,92 грн. з причини "перераховано помилково, з метою недопущення переплати" та зобов`язати відповідача повернути на рахунок позивача раніше утримані кошти в сумі 6511,92 грн. Встановленим вище обставинам суд першої інстанції взагалі не надав правової оцінки, безпідставно відмовивши в задоволенні вимог позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та не враховано приписи статті 37 Закону України "Про державну службу", які мають бути застосовані до спірних правовідносин, а також скасування в судовому порядку пункту 19 "Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року №662 "Деякі питання виплати пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ", колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової про часткове задоволення вимог позову. З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Результат розгляду: partial