Рішення адміністративного суду від 2023-02-02 00:00:00+02

26.10.2021 [PERSON] звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі Управління), просив визнати протиправною бездіяльності щодо не проведення нарахування та виплати з 19.04.2021 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати провести нарахування та виплату щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, з 19.04.2021. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року, яке набрало законної сили, позов задоволено. 09.11.2022 [PERSON] звернувся в суд з заявою про роз`яснення рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року, просив роз`яснити за який період повинно бути проведено нарахування та виплата підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у зоні гарантованого добровільного відселення, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, відповідно до статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та чи зобов`язане Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області виконувати таке зобов`язання в подальшому після ухвалення рішення, набрання ним законної сили та до припинення права на отримання такого підвищення до пенсії. Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року в задоволенні заяви відмовлено. Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що механізм, визначений статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, не може використовуватися для встановлення додаткових обставин справи, суд не може підміняти та виконувати повноваження та функції інших органів. Суд першої інстанції вказав, що надання правових порад щодо дій учасників справи після ухвалення судового рішення не відповідає меті роз`яснення та у межах процедури роз`яснення судового рішення є неможливим. Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року та прийняти нову, якою заяву задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що самовільне та необґрунтоване зупинення відповідачем виконання рішення суду є наслідком неясності резолютивної частини рішення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання. Скаржник вказує, що відповідач при виконанні рішення суду у цій справі допустив тлумачення цього рішення, яке не відповідає його змісту та формі, а саме, що вказане судове рішення підлягає виконанню лише до дати набрання ним законної сили, оскільки рішення не містить «кінцеву дату виконання». Зазначає, що при задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення судом жодним чином не було б змінено змісту судового рішення, а лише викладено таким чином, щоб ця частина судового рішення щодо місячної доплати до пенсії, яка викликала труднощі для розуміння ГУПФУ у Волинській області, була висвітлена ясніше та зрозуміліше. Вважає, що наявні правові підстави для задоволення заяви про роз`яснення рішення. Враховуючи положення статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, яка призвела до не нарахування та невиплати [PERSON] з 19.04.2021 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести [PERSON] з 19.04.2021 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік). Звертаючи з заявою про роз`яснення судового рішення, позивач вказав, що на виконання вказаного рішення Управління в добровільному порядку з 19.04.2021 проведено нарахування [PERSON] підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, проте таке рішення суду виконано лише до дати набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до листа Управління від 10.08.2022, рішення суду у яких відсутня кінцева дата виконуються Управлінням до дати набрання рішенням суду законної сили. Вказане стало підставою для звернення [PERSON] із заявою про роз`яснення судового рішення. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання (частина 2 статті 254 КАС України). Суть роз`яснення судового рішення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові та невирішені вимоги, він лише має роз`яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко або незрозуміло ним сформульовані, що, в свою чергу, позбавляє можливості його виконання. Роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом, та зумовлено нечіткістю судового рішення за змістом, коли таке є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Отже, є дві умови, за яких роз`яснюється рішення: перша умова - це та, що не можна змінювати його зміст, а друга - якщо воно є незрозумілими для тих, кого зобов`язано його виконувати і орган, який буде його виконувати. Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правова норма не містить. Незрозумілість судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання. Тобто, це стосується випадків, коли не дотримано вимоги ясності, визначеності такого рішення суду. Невизначеність судового рішення означає, що воно містить положення, що викликають суперечки щодо його розуміння під час виконання. Водночас, ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, а тому роз`ясненню підлягають рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення їх важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 квітня 2020 року у справі №22а-11177/08, від 01 вересня 2020 року у справі № 806/984/18. Згідно з пунктом 19 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Таким чином, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового рішення, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше, однак без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Тобто процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення. В свою чергу, рішення судів усіх інстанцій, незалежно від виду провадження, повинно обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини з додержанням зазначеної послідовності. У мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався, тоді як резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції. Верховний Суд України в ухвалі від 13.07.2016 у справі № 21-452іп16 зазначив, що рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. При цьому, рішення суду як завершальний акт, яким встановлюється імперативне правило поведінки для зобов`язаного учасника спірних правовідносин слід розглядати вцілому, оскільки резолютивна частина, яка безпосередньо встановлює правило поведінки, перебуває в нерозривному системному зв`язку із мотивами, якими суд керувався при вирішенні справи, та які наведені в мотивувальній частині рішення. Застосування саме такого підходу до тлумачення рішення суду є гарантією того, що порушене право буде захищено не лише в ефективний спосіб, але й з дотриманням принципу верховенства закону. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в мотивувальній частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року зазначено, що позивач має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як установлено статтею 39 Закону № 796-ХІІ. Змістом спірних правовідносин є право позивача на отримання соціальних виплат, що мають регулярний та постійний характер, а тому законодавчо не обмежені в якомусь часовому періоді. Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно з усталеною судовою практикою (постанови Верховного Суду України від 23.04.2013 №21-239а11, від 19.03.2013 №21-53а13, від 05.11.2013 №21-293а13, від 07.07.2014 №21-222014 тощо), відступу від якої не здійснювалось Верховним Судом, виплати за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача. Пенсія є періодичним платежем, виплата якого, за загальним правилом, не обмежена у часі, якщо не відбулося змін у законодавстві. Тобто, порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання. Отже, зазначення в рішенні суду кінцевої дати, в якому вирішувалось право позивача на отримання підвищення до пенсії, не є необхідним, оскільки обмеження нарахування та виплати підвищення до пенсії будь якою кінцевою датою, без скасування таких виплат або права на них шляхом постановлення спеціального законодавчого акту, суперечить змісту спірних правовідносин та чинному законодавству України, яким регулюються ці правовідносини. Таким чином, логічним є таке розуміння рішення суду першої інстанції, що в частині нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі, визначеному статтею 39 №796-ХІІ, в часовому вимірі повинно виконуватись до зміни законодавчого регулювання цих правовідносин або втрати позивачем статусу, що надає право на такі виплати. Таке роз`яснення за своєю суттю не є наданням судом відповіді на нові вимоги або на невирішені вимоги, а лише поясненням положення постановленого ним рішенням, які є незрозумілими для заінтересованих осіб. Відповідне роз`яснення має на меті недопущення подачі повторного позову та сприятиме припиненню порушенню прав позивача. З врахуванням вказаного, суд апеляційний суд приходить до переконання, що підстави, з яких заявник просить роз`яснити судове рішення та питання на які хоче отримати роз`яснення відповідають нормам статті 254 КАС України, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви позивача про роз`яснення рішення. За таких обставин, з врахуванням положень статті 317 КАС України суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушив норми процесуального права, що має наслідком скасування такої та задоволення заяви про роз`яснення судового рішення за вище встановлених обставин.

Результат розгляду: granted