Рішення адміністративного суду від 2022-10-20 00:00:00+03

[PERSON] звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області\~ (відповідач) в якому просив визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 10.06.2021 року № 1047332-2410-1325; №\~ 1047328-2410-1325, № 1047330-2410-1325; № 1047331-2410-1325, №1047329-2410-1325, №1047333-2410-1325. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 10.06.2021 №1047332-2410-1325, №1047328-2410-1325, №1047330-2410-1325, №1047331-2410-1325, №1047329-2410-1325, №1047333-2410-1325. Стягнуто з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь [PERSON] судові витрати у сумі 908,00 грн. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку та просить скасувати таке і постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі зазначає, що Головне управління ДПС у Львівській області при прийнятті податкових повідомлень-рішень використовувало визначені Податковим кодексом України(ПК\~ України) джерела податкової інформації про обє`кти оподаткування, податком на майно, діяли в межах повноважень та спосіб визначений ПК\~ України, тому підстав для скасування податкових повідомлень-рішень немає. Згідно з інформацією з підсистеми «Реєстр об`єктів нерухомого майна «АІС» Податковий блок» у власності [PERSON] перебувають такі об`єкти нерухомого майна: склад загальною площею 361,6 кв.м (спільно часткова власність 1/2), що знаходиться за адресою [ADDRESS] ;-склад з навісом «М-1» загальною площею 166,8 кв.м, (спільно часткова власність 1/2), що знаходиться за адресою [ADDRESS] ;-склад «Н-1» загальною площею 696,6 кв.м (спільно часткова власність 1/2), що знаходиться за адресою [ADDRESS] ;-навіс загальною площею 296,6 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ;-забійний цех загальною площею 48 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; \~\~-нежитлове приміщення загальною площею 1563,8 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних міркувань. Судом першої інстанції встановлено, що позивач є засновником та головою Фермерського господарства «Хоросно». Основним видом господарської діяльності Господарства є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. У позивача у власності перебувають такі об`єкти нерухомого майна - Ѕ частин складу з навісом літ. «М» загальною площею 166,8 кв.м., що розташований в [ADDRESS] ;- Ѕ частин складу літ. «Л-1» загальною площею 361,6 кв.м., що розташований в [ADDRESS] ;- Ѕ частин складу літ. «Н-1» загальною площею 696,6 кв.м., що розташований в [ADDRESS] ;- забійний цех площею 48 кв.м., що розташований в [ADDRESS] ;- навіс загальною площею 296,6 кв.м., що розташований в [ADDRESS] ;- телятник загальною площею 1563,8 кв.м., що розташований в [ADDRESS] ;- корівник загальною площею 556,7 кв.м., що розташований в [ADDRESS] ;- майстерня тракторної бригади загальною площею 210,0 кв.м., що розташована в [ADDRESS] ;- телятник загальною площею 1420,0 кв.м., що розташований в [ADDRESS] ;- приміщення теплиці загальною площею 377,0 кв.м., що розташовані в [ADDRESS] . Позивач зазначає, що майно використовується ним у сільськогосподарській діяльності і дані об`єкти не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому винесені контролюючим органом податкові повідомлення-рішення є протиправними. 10.06.2021 Головне управління ДПС у Львівській області винесло податкові повідомлення-рішення №1047332-2410-1325, №1047328-2410-1325, №1047330-2410-1325, №1047331-2410-1325, № 1047329-2410-1325, №1047333-2410-1325, якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період - 2020 рік, на загальну суму 45087,33 грн. Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно врахував, що правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України). Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. Згідно із статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком. За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України). Згідно підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 цього Кодексу не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Загальним та правильним є твердження, що системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від а до л ) передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ( д ), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу (е), сільськогосподарський товаровиробник (ж ), громадські організації інвалідів та їх підприємства ( з ), релігійні організації ( и )), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ( ґ ), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ( і ), будівлі промисловості ( є ) тощо). У статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років від 18 січня 2001 року № 2238 (далі - Закон №2238) визначено поняття сільськогосподарського товаровиробника, відповідно до якого це фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. Крім того, до виробників сільськогосподарської продукції відносять юридичних осіб, фізичних осіб (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності (далі - КВЕД), мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин (ст.1 Закону України Про сільськогосподарський перепис від 23 вересня 2008 року). Законом №2238 визначено, що продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг. Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів. Надаючи аналіз підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд першої інстанції правильно вважав, що законодавець визначив умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку. У справі відсутні докази, що позивач впродовж 2020 року використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської, діяльності. Отже, помилковими є висновки відповідача, що позивач не має права на пільгу, встановлену зазначеною нормою, оскільки не використовує об`єкти нерухомості за цільовим призначенням. Зазначена правова позиція висловлена і Верховним судом у постанові від 15.05.2018 у справі № 806/2676/17 (адміністративне провадження № К/9901/28719/18). Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Проаналізувавши положення підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років суд першої інстанції правильно вважав, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, відтак належні йому будівлі, споруди не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту ж підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, відтак судом прийнято обґрунтований висновок, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню. Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Результат розгляду: denied