Рішення адміністративного суду від 2022-04-19 00:00:00+03

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 по справі №280/4411/21 задоволено позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Український графіт». 28 вересня 2021 року позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року заяву Приватного акціонерного товариства «Український графіт» про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено. Відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та зменшити заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про те, що позивачем не надано до суду: доказів відсутності у штаті останнього юрисконсульта та/або адвоката та потреби у професійній правничій допомозі адвоката; доказів щодо часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт; доказів фактичної оплати витрат у розмірі 3000 грн. Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про наявність підстав для зменшення розміру заявлених витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження. Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. З матеріалів справи встановлено те, що на підтвердження виконання робіт позивачем \~надано: договір про надання адвокатської допомоги №804/2080373/16 від 17.07.2020, додаткова угода №9 від 07.05.21 до договору №804/2080373/16, Акт від 22.09.2021 прийняття виконаних робіт по договору №804/2080373/16 від 17.07.2020 загальною вартістю 3000 грн. Так, відповідно до п. 3.1 договору про надання адвокатської допомоги №804/2080373/16 від 17.07.2020 Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі, що вказаний в Акті виконаних робіт за Договором про надання правової допомоги, протягом п`яти робочих днів з моменту підписання Сторонами Акту виконаних робіт. Адвокат має право відстрочити, розстрочити виплату гонорару або надати правову допомогу безоплатно з урахуванням фінансового стану клієнта та інших обставин. Згідно з п. 3 та п. 5 додаткової угоди №9 від 07.05.21 до договору №804/2080373/16 загальний розмір гонорару Адвоката за надання правової (правничої) допомоги, визначеної в пункті 1 цього документу, визначений як фіксована сума за підготовку та ведення адвокатом в суді першої інстанції справи, що стосується зазначеного в п. 1 даної додаткової угоди спору, не підлягає зміні в залежності від обсягу послуг та витраченого Адвокатом часу, та за домовленістю Сторін складає 3000 грн. без ПДВ. Клієнт оплачує гонорар Адвокату згідно підписаного Сторонами Акту прийняття виконаних робіт протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати фактичного виконання постановленого на користь Клієнта рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача судових витрат (дати зарахування зазначеної в рішенні суду суми судових витрат на рахунок Клієнта). Отже, надані позивачем письмові докази свідчать про те, що на стадії розгляду справи у суді першої інстанції позивачу було надано послуги правової допомоги, які оцінені сторонами договору у фіксованому розмірі 3000,00 грн. З приводу доводів відповідача про відсутність доказів фактичної оплати послуг правової допомоги слід зазначити те, що ч.3 ст.134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат враховуються не лише витрати на правничу допомогу у вигляді фактично сплачених сум, а і витрати на правничу допомогу у вигляді сум, які підлягають сплаті відповідною стороною. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що питання застосування частини сьомої статті 139 КАС України щодо доведеності розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу неодноразово було предметом дослідження у Верховному Суді. Так, відповідно до постанов Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року (справа №686/5064/20), від 5 березня 2021 року (справа № 200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа № 520/12065/19), постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року (справа № 922/445/19), у яких сформульовано правовий висновок, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскільки сторонами Договору про надання правової допомоги визначено умови сплати гонорару, відповідно до яких гонорар сплачується протягом 5 робочих днів з дати фактичного виконання постановленого на користь Клієнта рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача судових витрат, і цей строк на час ухвалення судом першої інстанції рішення не настав, тому відсутні підстави для відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу з тих підстав, що суду не було надано доказів фактичної оплати вартості послуг правової допомоги. Разом з цим, щодо співмірності заявлених до відшкодування витрат, суд апеляційної інстанції зазначає таке. Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч.6-7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, з огляду на положення вказаних норм права, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, якщо це буде доведено стороною, якою має бути заявлено клопотання про зменшення таких витрат. В апеляційній скарзі відповідач заперечує співмірність, обґрунтованість та доцільність розміру витрат на правничу допомогу, які заявлені позивачем до відшкодування. Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо співмірності заявленої позивачем до відшкодування суми витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн., з огляду на те, що: дана справа не є простою, містить значну кількість документів, які підлягали аналізу та дослідженню для формування правової позиції та доказової бази; ціна позову становить 242031,39 грн.; представник позивача приймав участь у розгляді даної справи в судовому засіданні. Щодо доводів відповідача про не подання позивачем доказів відсутності у штаті останнього юрисконсульта та/або адвоката та наявності потреби у професійній правничій допомозі адвоката, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що такі посилання відповідача не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, оскільки не залежно від наявності у штаті позивача юрисконсульта та/або адвоката він не обмежений в праві отримувати професійну правничу допомогу та очікувати на реалізацією передбаченого КАС України права щодо відшкодування витрат на таку професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, додаткове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування додаткового рішення.

Результат розгляду: denied