Рішення адміністративного суду від 2022-09-08 00:00:00+03

І. Суть спору [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до МВС України (далі - МВС України, відповідач) з вимогами визнати нечинним з моменту прийняття наказ відповідача від 29.11.2016 №1256 «Про організацію доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10.01.2017 за №22/29890, та затверджений цим наказом Порядок доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України (далі - Порядок), як такі, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що затверджена оскаржуваним наказом форма бланка довідки, згідно з якою надається інформація про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, не відповідає нормативно-правовим актам вищої юридичної сили, адже передбачає надання інформації в обсязі, що не відповідає меті вказаної довідки. Так, указаний наказ і затверджений ним Порядок не передбачає можливості отримання довідки особою, яка має статус обвинуваченого чи підсудного, виключно про наявність чи відсутність в неї судимості. Зазначені особливості, на думку позивача, порушують його права, гарантовані Законами України «Про захист персональних даних», «Про інформацію» та суперечать закріпленим у них принципам, відповідно до яких склад і зміст персональних даних мають бути відповідними, адекватними та не надмірними стосовно визначеної мети їх обробки (використання). ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи З метою вдосконалення порядку доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України та організації надання фізичним особам відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, оскаржуваним наказом МВС України від 29.11.2016 №1256 «Про організацію доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України» (далі - Наказ №1256) затверджено: 1) Порядок доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України; 2) Форму бланка довідки для надання фізичним особам відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України; 3) Технічний опис бланка довідки для надання фізичним особам відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України. 16 травня 2017 року позивач звернуся до відповідача із запитом на отримання довідки про відсутність (наявність) непогашеної чи незнятої судимості за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також злочину середньої тяжкості, за який призначено покарання у вигляді позбавлення волі. Метою отримання запиту вказано: «Для подання кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури». У зазначеному запиті [PERSON] просив указати інформацію виключно про наявність або відсутність у нього непогашеної чи незнятої судимості за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також злочину середньої тяжкості, за який призначено покарання у вигляді позбавлення волі. Також позивач вимагав не надавати інформацію про наявність щодо нього будь-яких кримінальних проваджень (пред`явлених підозр) або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством. Розглянувши вказаний запит, Департамент інформаційних технологій МВС України листом від 24.05.2017 №16/4-1330 повідомив позивача, що законодавством не передбачено надання інформації частково або усічено, так як це вигідно особі за певних обставин. У зв`язку із цим позивачу запропоновано подати запит встановленого зразка. Уважаючи, що Наказ №1256 не відповідає нормативно-правовим актам вищої юридичної сили, позивач звернувся до суду. ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019, у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що довідка, передбачена пунктом 2 Порядку, це документ, який містить відомості з персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України, та який залежно від обсягу запитуваної особою інформації може містити відомості про: відсутність (наявність) судимості; притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України. Посилаючись на вказане визначення та враховуючи обсяг інформації, що зазначається в довідці, суди попередніх інстанцій вважали, що для цілей Порядку надання фізичній особі відомостей про неї не обмежується лише інформацією про відсутність (наявність) судимості у особи, але й передбачає надання іншої інформації, у т.ч. щодо притягнення до кримінальної відповідальності, наявності чи відсутності обмежень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України. Суди попередніх інстанцій також зазначили, що вимога позивача обмежити обсяг інформації, яка надається на відповідний запит, є необґрунтованою, адже надання вибіркової інформації на розсуд запитувача може призвести до порушення прав інших суб`єктів, яким така інформація надається. IV. Провадження в суді касаційної інстанції У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та ухвалити нове - про відмову в позові - проте з інших мотивів та з відшкодуванням судових витрат. На обґрунтування вимог касаційної скарги позивач зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій про неможливість зазначення в довідці, яка передбачена Порядком, відомостей виключно в частині наявності чи відсутності судимості, суперечать базовому принципу розповсюдження персональних даних, відповідно до якого склад і зміст персональних даних має бути адекватним стосовно визначеної мети їх обробки (використання). Позивач доводить, що він мав намір отримати довідку для допуску до кваліфікаційного іспиту на право зайняття адвокатською діяльністю. При цьому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатом не може бути особа, яка має непогашену чи незняту в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також нетяжкого злочину, за який призначено покарання у виді позбавлення волі. Таким чином, позивач зазначає, що надання в довідці інформації про порушення стосовно нього кримінальної справи чи застосування обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, є надмірним і не відповідає меті отримання довідки. Позивач також зазначає, що наказом МВС України від 22 червня 2018 року №524, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 липня 2018 року за №800/32252, затверджені зміни до Порядку. Цими змінами дефініцію поняття «довідка» викладено у новій редакції, відповідно до якої довідка - це документ, який містить відомості з персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України та який, залежно від обсягу запитуваної особою інформації, може містити відомості про: 1) відсутність (наявність) судимості; 2) притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України. Позивач стверджує, що з внесенням цих змін порушення, які стали підставою звернення до суду, відпали, адже Порядок з вказаними змінами дозволяє одержувати інформацію виключно в частині відсутності (наявності) судимості. З урахуванням викладеного позивач уважає, що існують підстави для відмови в позові. Проте з урахуванням того, що відповідач фактично визнав позов і самостійно усунув порушення, є підстави для покладення на нього судових витрат відповідно до частини восьмої статті 139 КАС України як на особу, внаслідок неправильних дій якої виник спір. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу зазначив, що судами попередніх інстанцій повно та всебічно встановлено обставини, що мають значення для розгляду справи, і правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим підстав для скасування їхніх рішень немає. Касаційна скарга надійшла до Суду до 23.04.2019. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу було передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Стрелець Т.Г., суддів Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л. Ухвалою Суду від 24 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівник секретаріату Касаційного адміністративного суду від 31 травня 2019 року, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Стрелець Т.Г., призначено повторний автоматизований розподіл справи №826/6378/17. За наслідками повторного автоматизованого розподілу касаційну скаргу було передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Радишевської О.Р., суддів Кашпур О.В., Уханенка С.А. V. Джерела права та акти їхнього застосування За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Водночас 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким до окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі щодо меж касаційного перегляду, унесені зміни. Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 15 січня 2020 року №460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX. Діяльність з обробки персональних даних врегульована Законом України «Про захист персональних» від 01 червня 2010 року №2297-VI (далі - Закон №2297-VI). Відповідно до статті 2 Закону №2297-VI персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Обробка персональних даних - це будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем. Згідно з частинами першою-третьою статті 6 Закону №2297-VI мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється відкрито і прозоро із застосуванням засобів та у спосіб, що відповідають визначеним цілям такої обробки. У разі зміни визначеної мети обробки персональних даних на нову мету, яка є несумісною з попередньою, для подальшої обробки даних володілець персональних даних повинен отримати згоду суб`єкта персональних даних на обробку його даних відповідно до зміненої мети, якщо інше не передбачено законом. Персональні дані мають бути точними, достовірними та оновлюватися в міру потреби, визначеної метою їх обробки. Склад та зміст персональних даних мають бути відповідними, адекватними та ненадмірними стосовно визначеної мети їх обробки. Частиною п`ятою статті 6 Закону №2297-VI визначено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Пунктом 2 Наказу №1256 вирішено запровадити з 01.02.2017 надання фізичним особам довідок про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України (далі - Довідки), Департаментом інформаційних технологій МВС, територіальними сервісними центрами МВС України. Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку (у редакції від 29.11.2016, що була чинна на момент звернення позивача із запитом про надання довідки та подання позову) довідка - це документ, який містить відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, та надається фізичній особі у відповідь на її запит. Згідно з пунктом 2 розділу V Порядку відомості з персонально-довідкового обліку надаються Заявнику у формі Довідки з дотриманням вимог законодавства про звернення громадян та захист персональних даних на підставі запиту на отримання довідки про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, що подається за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку. Наказом МВС України від 22.06.2018 №524, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.07.2018 за №800/32252, з метою вдосконалення порядку доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України внесено зміни до Наказу №1256 і Порядку. У пункті 2 розділу I Порядку абзац другий замінити трьома абзацами такого змісту: «Довідка - це документ, який містить відомості з персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України та який залежно від обсягу запитуваної особою інформації може містити відомості про: відсутність (наявність) судимості; притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України». Додатком 2 до Порядку у редакції з урахуванням змін, унесених наказом МВС України від 22.06.2018 №524 затверджено форму запиту на отримання довідки про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України. VI. Позиція Верховного Суду Як убачається зі змісту позовної заяви, предметом позову в цій справі є положення Порядку, що визначають зміст та обсяг Довідки, а також затверджена цим Порядком форма запиту, які не дозволяли самостійно обрати конкретний вид інформації, що був би адекватним до мети запиту і цілей, для яких відбувається обробка персональних даних. Суд погоджується з аргументами позивача на користь того, що положення Порядку, які були чинними на момент звернення позивача до суду, не відповідали базовим принципам обробки персональної інформації. Як правильно зазначає позивач, загальні вимоги до обробки персональних даних встановлені в статті 6 Закону №2297-VI, частина третя і шоста якої визначають, що: 1) обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством; 2) склад та зміст персональних даних мають бути відповідними, адекватними та ненадмірними стосовно визначеної мети їх обробки. Судами попередніх інстанцій встановлено, що метою запиту позивача було отримання довідки для цілей, передбачених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», зокрема для підтвердження відсутності перешкод для зайняття адвокатською діяльністю. Так, пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що не може бути адвокатом особа, яка має непогашену чи незняту в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також злочину середньої тяжкості, за який призначено покарання у виді позбавлення волі. Ураховуючи, що Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не визначає перебування особи під слідством як перешкоду доступу до професії, суд погоджується з доводами позивача про те, що норми Порядку і форма запиту, яка не дозволяє виключити таку інформацію про особу з Довідки не відповідають вимогам до обробки персональних даних та становить невиправдане втручання в права та інтереси позивача. Суд погоджується з аргументами позивача про те, що з прийняттям Наказу МВС України від 22.06.2018 №524 та внесення змін до визначення змісту та обсягу довідки, форми запиту, вказану невідповідність виду інформації, що зазначалася, і мети оброки персональних даних усунуто. Так, з встановленого у пункті 2 Розділу I Порядку визначення Довідки і форми запиту, затвердженого додатком 2 до Порядку (у редакції наказу МВС України від 22.06.2018 №524), випливає, що запитувач самостійно обирає обсяг запитуваної інформації шляхом проставляння відміток у графі «Вид запитуваної інформації». Указана графа дозволяє обрати з-поміж двох варіантів: перший - скорочений або відомості про відсутність (наявність) судимості, другий - повний або про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України. Суд зазначає, що наказ МВС України від 22.06.2018 №524 набрав чинності 27.07.2018 і на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій вказані зміни були чинними. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про те, що надання фізичній особі відомостей про неї не може обмежуватися інформацією про відсутність (наявність) судимості у особи і передбачає надання іншої інформації, зокрема про кримінальні провадження (справи), де особа - запитувач інформації є підозрюваним/обвинуваченим. Пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України (у редакції, чинній до 08.02.2020) передбачено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення. Частиною першою статті 354 КАС України (у редакції, чинній до 08.02.2020) визначено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Ураховуючи, що відповідач усунув порушення, на які обґрунтовано посилався позивач і останній не заперечував, що спосіб, в який відповідач усунув зазначені ним порушення забезпечував відновлення його прав, у цій справі були підстави для закриття провадження відповідно до пункту 8 частини першої статті 238 КАС України. Суди попередніх інстанцій вказаних особливостей не врахували, у зв`язку з чим ухвалили протиправні рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, які підлягають скасуванню із закриття провадження у справі. VII. Судові витрати У межах цієї справи позивач поніс судові витрати у вигляді судового збору за подання позову, апеляційної та касаційної скарг в загальній сумі 2 880,00 грн (640+960+1280). Частиною першою статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Зазначене клопотання в матеріалах справи відсутнє, що унеможливлює здійснення відповідної процесуальної дії судом під час вирішення касаційної скарги. Вимоги позивача про застосування Судом частини восьмої статті 139 КАС України і покладення судових витрат на відповідача задоволенню не підлягають, адже Законом України «Про судовий збір» прямо встановлено порядок відшкодування особі сплаченого судового збору у випадку закриття провадження у справі. Доказів понесення позивачем судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, в матеріалах справи відсутні.

Результат розгляду: partial