Рішення адміністративного суду від 2022-06-07 00:00:00+03

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до адміністративного суду із позовом, у якому просив стягнути з Івано-Франківської обласної прокуратури (далі - Прокуратура) на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 грудня 2020 року по 08 серпня 2021 року у розмірі 159 054,21 грн у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення його на роботі. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року у справі № 300/4693/21 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися Виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця у цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Прокуратурою, яка просила таке скасувати та відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що була позбавлена об`єктивної можливості виконати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 300/1452/20 у частині поновлення [PERSON] у Прокуратурі на рівнозначній посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області з 04 травня 2020 року, оскільки це суперечило приписам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ) за відсутності успішно пройденої ним атестації. Окрім того, наказом Генерального прокурора від 08 вересня 2020 року № 414, який оприлюднено у виданні «Голос України» від 09 вересня 2020 року № 164, 11 вересня 2020 року визначено днем початку роботи обласних прокуратур. Наказом Генерального прокурора «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» від 03 вересня 2020 року № 410 перейменовано прокуратуру Івано-Франківської області в Івано-Франківську обласну прокуратуру. Таким чином, поновити [PERSON] з 04 травня 2020 року в Прокуратурі не було об`єктивної можливості, адже орган, у якому його поновив суд, почав функціонувати тільки з 11 вересня 2020 року. Окрім того, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року змінено та вирішено поновити [PERSON] на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області з 04 травня 2020 року. Повний текст постанови від 02 червня 2021 року у справі складено та підписано судом 29 червня 2021 року. До Прокуратури вказане судове рішення не надходило і про його ухвалення стало відомо з моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень, де постанова суду оприлюднена тільки 01 липня 2021 року. До Прокуратури [PERSON] із заявами про його поновлення не звертався. Постанова державного виконавця про виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року не надходила. У подальшому керівником Прокуратури 09 серпня 2021 року видано наказ № 824к, яким скасовано наказ прокурора Івано-Франківської області № 287к від 28 квітня 2020 року «Про звільнення [PERSON] » та поновлено позивача на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області з 04 травня 2020 року. Рішення суду апеляційної інстанції від 02 червня 2021 року всупереч приписам частини 3 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства на адресу Івано-Франківської обласної прокуратури не направлялося. Наполягає на тому, що аналіз положень статей 21, 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) вказує на те, що необхідною умовою (підставою) для допуску працівника до роботи є подання заяви, яка підтверджує його волевиявлення на продовження роботи і зобов`язання виконувати роботу з дотриманням внутрішнього службового розпорядку. Позивачем не надано доказів відмови роботодавця виконувати рішення суду та не доведено його вини у затримці виконання відповідного судового рішення. Окрім того, наполягає на недотриманні позивачем встановленого строку звернення до адміністративного суду у цій категорії справ, що залишилось поза увагою при вирішення спору. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження. Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скаржника, виходячи із такого. Як безспірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі №300/1452/20 визнати протиправним та скасовано рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №126 від 02 квітня 2020 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора». Визнано протиправним та скасовано наказ № 287к від 28 квітня 2020 року прокурора Івано-Франківської області про звільнення [PERSON] з 04 травня 2020 року з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області. Поновлено [PERSON] в Прокуратурі на рівнозначній посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області з 04 травня 2020 року. Стягнено з Прокуратури на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 травня 2020 року по 23 грудня 2020 року в розмірі 168 410,34 грн з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. Рішення у частині поновлення [PERSON] на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах стягнення за один місяць у розмірі 21830,97 грн допущено до негайного виконання. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі №300/1452/20 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року було змінено в частині поновлення позивача на посаді і поновлено [PERSON] на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області з 04 травня 2020 року. Наказом керівника Прокуратури від 09 серпня 2021 року за №824к скасовано наказ прокурора Івано-Франківської області №287к від 28 квітня 2020 року та поновлено [PERSON] на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області з 04 травня 2020 року. [PERSON] звернувся до адміністративного суду і позовом, що розглядається, вважаючи протиправним виконання Прокуратурою рішення суду від 23 грудня 2020 року у справі № 300/1452/20 у частині свого поновлення на роботі лише 09 серпня 2021 року та просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період з 24 грудня 2020 року по 08 серпня 2021 року включно у сумі 159 054,21 грн. При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого. Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов висновку, що на стадії апеляційного перегляду учасниками справи визнається факт поновлення [PERSON] на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області лише 09 серпня 2021 року на виконання судового рішення у справі № 300/1452/20. При цьому спірними залишаються причини несвоєчасного виконання зазначеного судового рішення. Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 статті 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно із приписами частини 1 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (частина 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України). За правилами частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Приписами статті 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. У пункті 46 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява № 40450/04) ЄСПЛ зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п. 19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Окрім того, у пункті 51 того ж рішення ЄСПЛ зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). Відповідно до тексту постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі №300/1452/20 представник Прокуратури був присутнім під час апеляційного розгляду, а отже йому було відомо про його наслідки. Відтак, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо необхідності активних дій позивача [PERSON] , як передумови виконання Прокуратурою ухваленого на його користь судового рішення. Разом із тим, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що поновлення [PERSON] в Прокуратурі на рівнозначній посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області з 04 травня 2020 року апеляційним судом визнано помилковим, а рішення суду першої інстанції у цій частині - змінено. Відтак, на переконання апеляційного суду, невиконання Прокуратурою судового рішення, яке визнане незаконним, не може бути правовою підставою для стягнення з неї середнього заробітку на користь позивача на підставі приписів статті 236 КЗпП, оскільки накладення на відповідача санкцій за невиконання незаконного рішення суду суперечить завданню адміністративного судочинства, яке полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України). Разом із тим, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі №300/1452/20, яка набрала законної сили з дати її прийняття, була фактично виконана Прокуратурою лише 09 серпня 2021 року шляхом винесення наказу. №824к. Таким чином, на переконання апеляційного суду, на користь [PERSON] слід стягнути з Прокуратури середній заробіток за затримку виконання рішення суду про поновлення його на роботі за період з 03 червня 2021 року по 08 серпня 2021 року. За період з 03 червня 2021 року по 08 серпня 2021 року було 45 робочих днів. Відповідно до довідки про середній заробіток [PERSON] (а.с. 46), його середньоденна заробітна плата складає 1039,57 грн. Таким чином, на користь [PERSON] з Прокуратури слід стягнути 1039,57 х 45 = 46780,65 грн. Доводи Прокуратури про недотримання [PERSON] місячного строку звернення до адміністративного суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки після винесення Прокуратурою 09 серпня 2021 року наказу №824к позивач звернувся до адміністративного суду засобами поштового зв`язку із позовом, що розглядається, 26 серпня 2021 року (а.с. 48). Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову у повному обсязі. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та позов [PERSON] задовольнити частково. На підставі приписів частин 1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Прокуратури на користь [PERSON] сплачений при зверненні до суду першої інстанції судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі (46780,65 х 1590,54) / 159054,21 = 467 грн.

Результат розгляду: partial