Рішення адміністративного суду від 2022-11-21 00:00:00+02

04 жовтня 2022 року [PERSON] звернувся до Романівського районного суду Житомирської області із позовом до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Романівської селищної ради Житомирської області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 23 вересня 2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850,00 грн за те, що він 17 серпня 2022 року приблизно о 15 годині неподалік від запланованої прибудинкової території двоповерхового багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] , за допомогою фізичної праці членів громадської спілки «Порядок і справедливість», керівником якої він є, на власний розсуд, самовільно, без погодження із місцевим дозвільним органом у сфері благоустрою Романівської селищної ради Житомирської області здійснив встановлення (будівництво) металевого огороджувального паркану. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що вказана постанова не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, оскільки відповідачем було порушено його право на участь у справі по розгляду протоколу про адміністративне правопорушення та здійснено розгляд справи за його відсутності. При цьому, факт вчинення позивачем зазначеного адміністративного правопорушення, останнім категорично заперечується, будь-яких доказів його вчинення відповідачем не надано. Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2022 року поновлено [PERSON] строк на звернення до адміністративного суду та відкрито провадження в даній адміністративній справі. Правом на подання відзиву відповідач адміністративна комісія при виконавчому комітеті Романівської селищної ради Житомирської області не скористалася. В судове засідання учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання, не з`явилися. Позивачем та представником позивача подано до суду заяву, в якій, підтримавши позовні вимоги, останні просять розглянути справу за їх відсутності. Розглянувши матеріали справи та матеріали засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті селищної ради, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 23 вересня 2022 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Романівської селищної ради Житомирської області було винесено постанову № 9 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статті 152 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення штраф у розмірі 850,00 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 17 серпня 2022 року приблизно о 15 годині на ділянці земель загального користування комунальної власності неподалік від запланованої прибудинкової території двоповерхового багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] , порушуючи підпункт 1 пункту 5.8.1 Правил благоустрою території Романівської селищної ради, затверджених рішенням Романівської селищної ради Житомирської області № 294-8/21 від 27 квітня 2021 року (далі Правил благоустрою території Романівської селищної ради), за допомогою фізичної праці членів громадської спілки «Порядок і справедливість», керівником якої він є, на власний розсуд, самовільно, без погодження із місцевим дозвільним органом у сфері благоустрою Романівської селищної ради Житомирської області здійснив встановлення (будівництво) металевого огороджувального паркану. Підставою для винесення вказаної постанови є протокол про адміністративне правопорушення від 13 вересня 2022 року № 1. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Відповідно до положень статті 1 КУпАП, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. За змістом підпункту 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України\~«Про благоустрій населених пунктів»\~від 06 вересня 2005 року № 2807-IV (далі Закон № 2807-IV), благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 10 Закону № 2807-IV, до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів. Відповідно до статті 20 Закону № 2807-IV, організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають. Згідно із частиною другою статті 17 Закону № 2807-IV, громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: 1) утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; 2) дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; 3) не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів; 4) відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою населених пунктів; 5) допускати на об`єкти благоустрою, що перебувають у їх власності або користуванні, аварійно-рятувальні та інші служби для здійснення заходів щодо запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно статті 218 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах селищних рад розглядають справи про адміністративні правопорушення передбачені, зокрема, статтею 152 КУпАП. Відповідно до частини 1 статті 34 Закону № 2807-IV, правила благоустрою території населеного пункту (далі Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Частиною 2 статті 34 Закону № 2807-IV визначено, що Правила включають: 1) порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; 2) вимоги до впорядкування територій підприємств, установ, організацій; 3) вимоги до утримання зелених насаджень на об`єктах благоустрою - територіях загального користування; 4) вимоги до утримання будівель і споруд інженерного захисту території; 5) вимоги до санітарного очищення території; 6) розміри меж прилеглої до підприємств, установ та організацій території у числовому значенні; 7) порядок розміщення малих архітектурних форм; 8) порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 9) інші вимоги, передбачені цим та іншими законами. Вимоги щодо благоустрою території Романівської селищної ради Житомирської області та утримання об`єктів благоустрою на території Романівської селищної ради Житомирської області встановлено Правилами благоустрою території Романівської селищної ради, затверджених рішенням Романівської селищної ради Житомирської області № 294-8/21 від 27 квітня 2021 року. Згідно з частиною першою\~\~статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, міського голови, виконавчого комітету міської ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Підпунктом 1 пункту 5.8.1 Правил благоустрою території Романівської селищної ради передбачено, що на об`єктах благоустрою забороняється виконувати земляні, будівельна ті інші роботи без дозволу, виданого в установленому законодавством порядку. Відповідно до статті 152 КУпАП, порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі аналізу наведених правових норм необхідно дійти висновку, що порушення Правил благоустрою населеного пункту без дотримання дозвільної процедури, або з порушенням відповідної процедури, регламентованої законодавством, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 152 КУпАП. Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Положення статті 7 КпАП України визначають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання. У постанові від 26 квітня 2018 року по справі № 338/855/17 Верховний Суд вказав, що постанова у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. Зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Для притягнення конкретної особи до відповідальності, необхідно з`ясувати чи вона є (може бути) суб`єктом адміністративного правопорушення, а саме з`ясувати можливість притягнення такої особи до відповідальності (вік, осудність, інші спеціальні ознаки, тощо) та наявність причинного зв`язку між діянням особи та наслідками, існування такої складової як суб`єкт правопорушення можливе лише за наявності причинного зв`язку між об`єктивною стороною правопорушення та конкретною особою (вчинення саме конкретною особою дій, що мають ознаки правопорушення). Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі № 177/525/17 та у постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року по справі 686/14075/16-а. Разом з тим, пункт 1\~статті 247 КУпАП\~вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Згідно зі\~статтею 251 КУпАП\~доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до частин першої, другої\~статті 72 Кодексу адміністративного судовинства України (далі\~КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статей\~73,\~74 КАС України\~належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статей\~75,\~76 КАС України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд звертає увагу про процесуальний обов`язок відповідача, передбачений частиною другою\~статті 77 КАС України, щодо доказування правомірності винесення своєї постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 152 КУпАП та накладення адміністративного стягнення згідно оскаржуваної постанови стало порушення 17 серпня 2022 року о 15 годині позивачем державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою території населених пунктів при спорудженні (будівництві) паркану на ділянці земель загального користування комунальної власності без погодження із місцевим дозвільним органом у сфері благоустрою. При цьому, оскаржувана постанова не містить посилання на жодні належні та допустимі докази, які доводять факт вчинення позивачем правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення, що міститься в матеріалах засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті селищної ради, також не може слугувати достатньою підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Наявні фотозображення паркану не можуть вважатися належним доказом факту вчинення [PERSON] відповідного правопорушення, оскільки на вказаному фото неможливо достовірно встановити прив`язку паркану до місцевості. Тобто, вказане фото не містить інформації щодо місця розташування зображеного на ній паркану (відповідної адреси, назви населеного пункту). Додатково суд звертає увагу, що в оскаржуваній постанові не міститься посилання на вказану фотофіксацію як на доказ вчинення адміністративного правопорушення. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фотофіксацію чи відеозапис, така фотофіксація чи відеозапис, згідно з вимогами статті 74 КАС України, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2020 року в справі № 524/9716/16-а. Окрім цього, в акті виявлення порушення Правил благоустрою Романівської селищної ради встановлено іншу особу, що вчинила правопорушення, а не позивача. Згідно статті 245 КУпАП\~завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 2\~статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому слід зазначити, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушень, оскільки саме по собі описання адміністративних правопорушень не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень. Разом з тим суд зазначає, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови було порушено право позивача на участь у справі по розгляду протоколу про адміністративне правопорушення. Статтею 278\~КУпАП визначено,\~що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (стаття 279 КУпАП). За змістом статті 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Аналогічний порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення міститься в Положенні про адміністративну комісію щодо розгляду адмінпротоколів при виконавчому комітеті \~Романівської селищної\~ради, затвердженому рішенням виконавчого комітету Романівської селищної ради Житомирської області від 31 березня 2021\~року\~№\~48. Отже, в наведених нормах чітко закріплено обов`язок органу (посадової особи) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вручити (надіслати) особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, повідомлення про розгляд справи, в якій зазначаються дата і місце розгляду такої справи. Як вбачається з матеріалів засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті селищної ради, у повідомленні про розгляд справи про адміністративне правопорушення зазначено, що розгляд справи відбудеться 23 вересня 2022 року о 15 годині. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вказане повідомлення [PERSON] отримав 04 жовтня 2022 року. Постанову, якою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правпопорушення, передбаченого статті 152 КУпАП\~та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн, була винесена відповідачем за його відсутності 23 вересня 2022 року. Враховуючи, що розгляд справи\~про адміністративне\~\~правопорушення\~\~не відбувся в точній відповідності з законом та з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також те, що відповідачем не доведено поза розумним сумнівом факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Даний висновок також узгоджується із правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 524/9827/16-а та від 26 травня 2020 року усправі № 640/16220/16-а. Відповідно до частини 3\~\~\~статті 286 КАС України\~\~ за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право\~\~\~\~\~\~скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Враховуючи незаконність оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, то за приписами частини 3\~\~статті 286 КАС України\~\~справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю. За змістом частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. З урахуванням викладеного та

Результат розгляду: granted