Рішення адміністративного суду від 2023-06-05 00:00:00+03

у жовтні 2022 року позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила: - визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області у призначенні їй пенсії відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 25.12.2021. В обґрунтування позову зазначено, що станом на 01.01.1993 позивач прожила на територіях радіоактивного забруднення 2, 3 та 4 зон 1955 дні, що з розрахунку 30 днів на місяць складає 5 років 5 місяців 5 днів, а саме: у зоні обов`язкового відселення (2 зона) 10 місяців 10 днів; у зоні гарантованого добровільного відселення (3 зона) 1 рік 6 місяців 23 дні; у зоні посиленого радіологічного контролю (4 зона) 2 роки 10 місяців 30 днів. Оскільки позивач до 01.01.1993 проживала в 2 та 3 зонах, які мають вищий пріоритет над 4 зоною, то період проживання в 2 та 3 зонах додається до періоду проживання в 4 зоні, внаслідок чого період проживання в 4 зоні складає більше 4 років, що також підтверджується відповідним посвідченням громадянки, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серія [NUMBER] , то позивач має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з огляду на наступне. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, [PERSON] , [INFO] звернулась 13.05.2022 до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 49). Позивач має посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоактивного контролю (категорія 4). За наслідками розгляду вказаної заяви відповідач листом "Повідомлення про відмову у призначенні пенсії" від 27.05.2022 № 0600-0211-8/36963 (а.с.14-15) повідомив позивача про відмову в призначенні пенсії за віком, зазначивши, що станом на 01.01.1993 [PERSON] постійно проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю 02 роки 10 місяців. Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позив звернулася до суду за захистом своїх прав. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що періоди проживання позивача в різних зонах, судом не прийнято до уваги, оскільки вони стосуються зони гарантованого добровільного відселення та зони безумовного обов`язкового відселення, у той же час згідно зі ст.55 Закону №796-XII пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. За таких обставин, позивач не відповідає усім умовам, які є необхідними для прийняття відповідачем рішення про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 5 років (відсутня початкова величина та станом на 1 січня 1993 року не прожила або не відпрацювала у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років), а відтак відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії . Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне. Положеннями ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Право призначення пенсії особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи регулюються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII). Пунктом 4 ч.1 ст.11 Закону №796-XII встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років. Відповідно до ч.3 ст.15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Згідно з положенням ч.3 ст.65 Закону № 796-XII посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №51), яким визначено, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються. Так, відповідно до п.п.2, 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В. Водночас, ст.55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення. За змістом вказаної статті, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, - зменшення віку передбачено - 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач 1966 року народження, у встановленому порядку віднесена до четвертої категорії осіб, постраждалих від Чорнобильської катастрофи, що відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" надає їй право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. За таких обставин суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку щодо правомірності відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку та прийняття рішення про відмову у задоволенні позову. Крім того, Верховний Суд України в постановах від 21.11.2006 у справі № 21-1048во06, від 04.09.2015 у справі №690/23/15-а, а також Верховний Суд у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 18.06.2020 у справі №404/5266/16-а (2-а/404/29/17) дійшли наступних висновків: «…єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи...». Із матеріалів справи слідує, що 25.12.2021 позивачу виповнилося 55 років, але через військову агресію росії вона не змогла протягом трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії. Страховий стаж [PERSON] становить 36 років 6 місяців 1 день, що відповідає вимогам ст. 55 Закону №796-XII та ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с 13). На підтвердження наявності підстав для зниження пенсійного віку позивачем долучено до матеріалів справи довідки про періоди проживання на територіях радіоактивного забруднення: - довідка №3554 від 26.11.2021, видана виконавчим комітетом Коростенської міської ради про те, що позивач була зареєстрована і проживала в зоні обов`язкового відселення (2 зона) з 20.03.1989 по 30.01.1990; - довідка №3553 від 26.11.2021, видана виконавчим комітетом Коростенської міської ради про те, що позивач була зареєстрована і проживала в зоні гарантованого добровільного відселення (3 зона) з 25.08.1987 по 20.03.1989 та з 14.12.2005 по 28.01.2009; - довідка №3555 від 26.11.2021, видана виконавчим комітетом Коростенської міської ради про те, що позивач була зареєстрована і проживала в зоні посиленого радіологічного контролю (4 зона) з 31.01.1990 по 06.12.2005 та з 31.01.2009 по теперішній час. Враховуючи висновки Верховного Суду у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України, а також наявні у справі докази, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги позивача про наявність у неї права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи. Відтак оскаржувана відмова відповідача є протиправною. Зважаючи на вказані обставини, а також визнання протиправною відмову відповідача у призначені [PERSON] пенсії зі зменшенням пенсійного віку, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що з метою належного захисту порушеного права позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 25.12.2021. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із рішення суду першої інстанції необхідно скасувати у відповідній частині. Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За приписами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Із матеріалів справи слідує, що позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 793,92 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1190,88 грн. Відтак, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1984,8 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Результат розгляду: granted