Рішення адміністративного суду від 2023-03-01 00:00:00+02

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "КПП Центр" звернулося в суд з позовом до відповідача - Львівської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 02 грудня 2021 року №UA209000/2021/000042/2 та рішення Львівської митниці Державної митної служби України про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, оформлене карткою відмови за №UA209140/2021/001814. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що митний орган у оскаржуваному рішенні зазначає про те, що джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД №UA204020/2021/289292 від 30 листопада 2021 року, де митна вартість товару складала 17500,00 Євро, однак позивач не подавав МД№UA204020/2021/289292, яка була основою для прийняття рішення митного органу для коригування митної вартості товару - транспортного засобу-сідельний тягач марки RENAULT, модель Т-RANGE 460, номер шасі: [NUMBER] , 2015 року виготовлення. При цьому, апелянт зауважує, що до повноважень митного органу не входить ототожнення придбаного позивачем транспортного засобу з іншим подібним транспортним засобом, і не може заслуговувати на увагу, оскільки транспортні засоби різняться за технічним станом, за кількістю пробігу, за амортизаційними відрахуваннями продавця внаслідок їх використання, різними опціями, і т.д. Зазначає, що у п.2.4. Договору №06/20 від 04 травня 2020 року вказано, що "форма кожної із можливих часткових оплат за транспортний засіб визначається окремим додатком до даного договору", тобто, мова у договорі йде про форму оплати, а не про порядок оплати. Крім того, кошти за вказаний автомобіль були сплачені покупцем продавцю, що засвідчується підтвердженням транзакції на польській мові від 08 вересня 2021 року, де вказано загальну суму до оплати 26000,00 Євро, з яких 14400,00 Євро за транспортний засіб [NUMBER]. Згідно з п.2.2. договору оплата здійснюється на рахунок продавця на умовах попередньої оплати та/або після оплати. Попередня оплати здійснена 08 вересня 2021 року, що засвідчується підтвердженням вищевказаної транзакції від 08 вересня 2021 року. Звертає увагу, що згідно з наданої заяви підтвердження польської сторони продавцем автомобіля KI-TRUCK SALE COMPANY [PERSON] (продавець), мала місце друкарська помилка в експортній фактурі №Е/Р000000216/21, від 19 листопада 2021 року в пунктах "Назва товару" і "код товару оригінальний", яка стосується VIN-коду товару, а саме: транспортного засобу - сідельний тягач марки RENAULT, модель T-RANGE 460, бувший у використанні, двохосний, номер шасі: має бути код [NUMBER] , а було помилково вказано код № [NUMBER] . Також вказує, що відповідно до польського законодавства, продавець вказаного автомобіля KI-TRUCK SALE COMPANY [PERSON] (продавець) не зобов`язаний реєструвати на себе придбаний у FRIGO TRANSPORTS 85 вказаний автомобіль. Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доказів на підтвердження проведених розрахунків на транспортний засіб сідельний тягач марки Renault, модель T - Range 460, бувший у використанні, двохосний, згідно з митною декларацією №UA209140/2021/123579 від 02 грудня 2021 року позивачем не долучено, оскільки згідно з цією митною декларацією позивачем долучено платіжне доручення від 08 вересня 2021 року складено на транспортні засоби номер шасі № [NUMBER] та № [NUMBER] , з врахуванням заяви підтвердження польської сторони продавця щодо друкарської помилки у VIN-коду товару, а також рахунок фактуру №Е/Р000000216/21 від 19 листопада 2021 року видано на КРР CENTR, з врахуванням заяви підтвердження друкарської помилки в одній цифрі в пунктах "Назва товару" і "код товару". З врахуванням наведеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що під час здійснення митного контролю було встановлено, що у платіжному дорученні від 08 вересня 2021 року вказано розрахунок за два транспортні засоби на суму 26 000 EUR, а у графі дані транзакції не зазначено, яку саме суму переказу здійснено за транспортний засіб [NUMBER]. Вказує, що у специфікації до контракту №06/20 від 04 травня 2020 року ціна за транспортний засіб [NUMBER] вказана у сумі 14400 EUR, у фактурі ціна за транспортний засіб [NUMBER] вказана у сумі 14400 EUR, а тому вказане платіжне доручення не може підтверджувати оплату за вказані два автомобілі. Звертає увагу, що під час здійснення митного контролю було виявлено, що рахунок-фактура №Е/PO00000216/21 від 19 листопада 2021 року виданий KPP CENTR, однак згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 19 травня 2015 року його власником є FRIGO TRANSPORTS 85. Видача рахунку-фактури особою, яка не є власником (за відсутності документального підтвердження наявності в неї права власності) транспортного засобу не може бути підтвердженням вартості його придбання. Вказує, що у митного органу обґрунтованим є сумнів, що надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача - Риб`як В. О. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Представник позивача (апелянта) у судове засідання 01 березня 2023 року не прибув, однак у попередньому судовому засіданні надав пояснення по справі та підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, провис апеляційну скаргу задовольнити. рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без участі представника позивача за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів. Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "КПП Центр" придбало сідельний тягач марки Renault, модель - Range 460, бувший у використанні, двохосний, номер шасі [NUMBER] , рік виготовлення 2015, країна виробництва - Європейський Союз, для переміщення напівпричепів на дорогах загального призначення. Вартість придбаного автомобіля становить 14400,00 євро, що підтверджується рахунком-фактурою №Е/РО00000216/21 від 19 листопада 2021 року. З метою здійснення митного оформлення зазначеного тягача позивач уповноважив ФОП [PERSON] бути його представником. 02 грудня 2021 року декларантом ФОП [PERSON] подано митну декларацію №UA209140/2021/123579 на товар "сідельний тягач марки Renault, модель -Т - Range 460, бувший у використанні, двохосний, номер шасі [NUMBER] , з дизельним двигуном № двигуна б/н, робочий об`єм циліндра двигуна - 10837 м.3 , потужність двигуна 345 кВт, колісна формула 4х2, модельний рік виготовлення - 2015 рік, дата першої реєстрації 19.05.2015 року, колір білий, 2 місця для сидіння, включаючи водія, використовується для переміщення напівпричепів на дорогах загального призначення, країна виробництва - Європейський Союз, виробник: Renault, торговельна марка - Renault, Т- Range. в якій митна вартість була визначена в розмірі 14400 євро. На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості автомобіля та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з декларацією наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) (commercial invoice) №Е/РО00000216/21 від 19 листопада 2021 року; сертифікат перевезення (походження) товару EUR.1 (Movement certificate EUR.1) PL/MF/AS 0250120 від 24 листопада 2021 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення №06/20 від 04 травня 2020 року; копію митної декларації країни відправлення №21PL402010Е1787977 від 19 листопада 2021 року; сертифікат відповідності колісного транспорту №UА.005.124279-21 від 22 листопада 2021 року. Відповідно до ч.3 ст.53 МК України декларанту було надіслано повідомлення про надання додаткових документів. На вимогу митного органу декларантом було надано: витяг з інтернет ресурсу; платіжне доручення від 08 вересня 2021 року Однак відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості від 02 грудня 2021 року №UA209000/2021/000042/2. В обґрунтування прийнятого рішення відповідач зазначив наступне. Митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за ціною договору щодо товарів у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-третій статті 53 Митного кодексу України. Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. Під час розгляду документів було виявлено наступне: у поданому до митного оформлення контракту №06/20 від 04 травня 2020 року, в п. 2.4 зазначено, що форма кожної із оплат визначається окремим додатком до Договору. Додатки до митного оформлення не подавались. Платіжні документи до митного оформлення не подавались. Таким чином, до митного оформлення не подано документи, які визначені ч.2 ст.53 Митного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів на підставі яких митна вартість буде визнана: 1) рахунок - фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі - продажу); 2) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки при здійсненні платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про оплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та кількісні товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Згідно з ч.6 ст.54 МКУ неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявлено декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Проведено консультації з декларантом згідно статті 57 Митного кодексу України. Для визначення митної вартості не можливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 Митного кодексу України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні товари; не застосовано метод 2б (ст. 60 Митного кодексу України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про подібні товари; не застосовано метод 2в і 2г (стаття 62 Митного кодексу України) з причини відсутності в митного органу необхідних даних для розрахунку. Використано метод 2г. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД №UA204020/2021/289292 від 30 листопада 2021 року, де митна вартість товару склала 17500 євро. На підставі рішення про коригування Львівською митницею Державної митної служби України видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2021/001814, з наступних причин: - неможливість завершення митного оформлення у зв`язку з неправильно заповненими графами гр. 12, 45, 46, 43, 44 ВМД відповідно до рішення про коригування митної вартості товару від 02 грудня 2021 року №UA209000/2021/000042/2 (порушено умови декларування передбачені п.1, п.8 ст.257 МКУ, ст.55 МКУ, постанова КМУ від 21.05.2012 №450, вимог Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа", наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651); - роз`яснено право позивача на подання нової МД із врахуванням рішення про коригування митної вартості товару від 02 грудня 2021 року №UA209000/2021/000042/2. Не погоджуючись із коригуванням митної вартості товару, позивач звернувся у суд з метою захисту порушеного права шляхом скасування оскаржуваного рішення та картки відмови. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що надані уповноваженою особою позивача для митного оформлення товару документи не відповідають вимогам частини 2 статті 53 Митного кодексу України, у повній мірі не ідентифікують оцінюваний товар, містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товару та не підтверджують ціну товару, яка сплачена позивачем за ціною, вказаною в контракті (інвойсах, специфікації), а тому підстави для скасування рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови відсутні. Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень Положеннями статті 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. За змістом ч.1, 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. Згідно з ч.1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Відповідно до ч.2 ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст. 53 МК України). Згідно з ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Ч.3 ст.53 МК України передбачає, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. За змістом ч.4 ст.53 МК України у разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію). Відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Згідно з ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За приписами ч.2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За змістом ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст.54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Згідно з положеннями ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу. Частини 1, 2 ст.55 МК України передбачають, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі неправильно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 55 МК України). Згідно з положеннями статтей 57, 58 МК України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору. Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з тим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Як зазначено вище, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 Митного кодексу України. Як зазначалось вище, з метою усунення розбіжностей у документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч.2 ст.53 Митного кодексу України. Разом з тим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Колегія суддів зазначає, що не наведення митним органом у рішенні про коригування митної вартості товарів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми, чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості товарів. Ч.4 ст.54 Митного кодексу України передбачає обов`язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "КПП Центр" придбало у KI-RTUCK SALE COMPANY [PERSON] сідельний тягач марки Renault, модель - Range 460, бувший у використанні, двохосний, номер шасі [NUMBER] , рік виготовлення 2015, країна виробництва - Європейський Союз, для переміщення напівпричепів на дорогах загального призначення. Як вбачається з матеріалів справи, для обґрунтування вартісного значення складових митної вартості товару декларантом подано ряд документів, а саме: рахунок-фактура (інвойс) (commercial invoice) №Е/РО00000216/21 від 19 листопада 2021 року; сертифікат перевезення (походження) товару EUR.1 (Movement certificate EUR.1) PL/MF/AS 0250120 від 24 листопада 2021 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення №06/20 від 04 травня 2020 року; копія митної декларації країни відправлення №21PL402010Е1787977 від 19 листопада 2021 року; сертифікат відповідності колісного транспорту №UА.005.124279-21 від 22 листопада 2021 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 19 травня 2015 року №2015СС63770/ Крім того, на вимогу митного органу декларантом було додатково надано витяг з інтернет ресурсу та платіжне доручення від 08 вересня 2021 року. Зі змісту платіжного доручення від 08 вересня 2021 року вбачається, що таке складено на транспортні засоби номер шасі № [NUMBER] та № [NUMBER] на оплату в сумі 26000.00 Євро (а.с.29). Згідно з рахунком-фактурою 19 листопада 2021 року продавцем - KI-TRUCK SALE COMPANY [PERSON] виставлено покупцю TOB "КПП ЦЕНТР", експортну фактуру, №Е/Р000000216/21, на транспортний засіб - сідельний тягач марки RENAULT, модель T-RANGE 460, бувший у використанні, двохосний, номер шасі: [NUMBER] , за ціною - 14400.00 Євро. При цьому, як з`ясовано у судовому засіданні та стверджується матеріалами справи, декларантом ФОП [PERSON] подано митну декларацію №UA209140/2021/123579 на товар «сідельний тягач марки Renault, модель -Т - Range 460, бувший у використанні, двохосний, номер шасі [NUMBER] ». Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу також вбачається, що транспортний засіб поданий для розмитнення є сідельний тягач марки Renault, модель -Т - Range 460, бувший у використанні, двохосний, номер шасі [NUMBER] . Колегія суддів зазначає, що на підтвердження вищевказаних обставин позивачем долучено заяву продавця автомобіля KI-TRUCK SALE COMPANY [PERSON] (продавець) зі змісту якої вбачається, що продавцем в експортній фактурі №Е/РО00000216/21 від 19 листопада 2021 року (а.с.32) допущено друкарську помилку в пунктах "Назва товару" і "код товару оригінальний", яка стосується VIN-коду товару, а саме: транспортного засобу - сідельний тягач марки RENAULT, модель T-RANGE 460, бувший у використанні, двохосний, номер шасі: має бути код [NUMBER] , а було помилково вказано код № [NUMBER] (а.с. 133), що спростовує сумніви митного органу про те, що вказаний платіжний документ не підтверджує числове значення задекларованого транспортного засобу. Колегія суддів зазначає, що митний орган покликається на те, що під час здійснення митного контролю було виявлено, що рахунок-фактура №Е/PO00000216/21 від 19 листопада 2021 року виданий KPP CENTR, однак згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 19 травня 2015 року його власником є FRIGO TRANSPORTS 85, тому видача рахунку-фактури особою, яка не є власником транспортного засобу не може бути підтвердженням вартості його придбання. Разом з тим, зі змісту юридичного висновку польської сторони продавця (а.с. 138) вбачається, що ФОП не може зареєструвати транспортний засіб на назву фірми, оскільки вона є лише найменуванням діяльності, яку здійснює фізична особа, що дає підстави колегії суддів дійти висновку, що продавець вказаного автомобіля KI-TRUCK SALE COMPANY [PERSON] (продавець) не зобов`язаний реєструвати на себе придбаний у FRIGO TRANSPORTS 85 вказаний автомобіль, що спростовує доводи митного органу у цій частині. Колегія суддів також зазначає, що на підтвердження правомірності коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів відповідач у своєму рішенні не наводить порівняння характеристик оцінюваних товарів та характеристик товарів, ціни яких взяті за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення останнім частини другої статті 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятого рішення. Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що одна лише обставина, що рівень задекларованої митної вартості товару нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не може бути підставою для витребування додаткових документів. Цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів. Колегія суддів вважає, що у відповідача були у наявності усі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями ч.1 ст.58 МК України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за першим методом. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не довів суду неможливість застосування ним другого-п`ятого методів визначення митної вартості товару у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з методами четвертим та п`ятим, доказів в підтвердження проведення посадовою особою відповідача перевірки наявності чи відсутності відомостей про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, як цього вимагають митні процедури, відповідачем не надано, а судом таких не здобуто. Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позивач під час митного оформлення надав відповідачу усі необхідні документи, які чітко ідентифікували задекларований транспортний засіб та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товарів, не встановлено, а тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів і картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та підлягають скасуванню. Враховуючи усе наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів. Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення. Враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено, то відповідно до ст.139 КАС України із відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Результат розгляду: granted