Рішення адміністративного суду від 2023-03-14 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору у виконавчих провадженнях ВП №69257314 та ВП №69257348. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.12.2022 у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу. В обгрунтування апеляційної скарги позивачем, окрім іншого, зазначено, що [PERSON] не чинить жодних перешкод Вінницькій міській об`єднаній громаді в особі Вінницької міської ради в доступі до земельних ділянок з часу як на час розгляду справи в суді та і до пред`явлення виконавчого документа, отже фактично земельні ділянки передані, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області добровільно виконане до відкриття виконавчого провадження. В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд задовольнити її. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконанні Першого відділу виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження ВП № 69257314 з виконання виконавчого листа №127/136/22, виданого 08.06.2022 Вінницьким міським судом Вінницької області про витребування з приватної власності [PERSON] у комунальну власність Вінницької міської об`єднаної територіальної громади в особі Вінницької міської ради земельну ділянку з кадастровим номером 0510100000:03:133:0190 площею 1,2203 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2191189305101, номер запису про право власності 39945100), що розташована по [ADDRESS] . 21.06.2022 державним виконавцем з виконання зазначеного виконавчого документа винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 69257314. 29.06.2022 відповідно до вимог ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" винесена постанова про стягнення виконавчого збору з [PERSON] у розмірі 13000 грн. Також, на виконанні Першого відділу виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження ВП № 69257348 з виконання виконавчого листа №127/136/22, виданого 08.06.2022 Вінницьким міським судом Вінницької області про витребування з приватної власності [PERSON] у комунальну власність Вінницької міської об`єднаної територіальної громади в особі Вінницької міської ради земельну ділянку з кадастровим номером 0510100000:03:133:0191 площею 0,3530 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2191176405101, номер запису про право власності 39945519), що розташована по [ADDRESS] . 21.06.2022 державним виконавцем з виконання зазначеного виконавчого документа винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 69257348. 29.06.2022 відповідно до вимог ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" винесена постанова про стягнення виконавчого збору з [PERSON] у розмірі 13000 грн. Позивач, вважаючи постанови про стягнення виконавчого збору протиправними, звернулася до суду з цим позовом. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що приймаючи постанови про стягнення виконавчого збору від 29.06.2022 у ВП №69257314 та №69257348, державний виконавець діяв правомірно, а тому відсутні підстави для їх скасування. Судом першої інстанції зазначено, що стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. Саме тому на час відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відсутні законні підстави для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом № 1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VІІІ установлено, що рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону. За змістом пункту 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VІІІ постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди також є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону. Згідно із частиною 1 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. (п. 1 ч. 2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження"). За приписами частини 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. При цьому, частиною 5 статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини 1 статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України" та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (частина 9 статті 27 Закону №1404-VІІІ). Таким чином, законодавець у частині 9 статті 27 Закону №1404-VIII передбачив пільгу у вигляді звільнення від сплати виконавчого збору для тих боржників, які виконали рішення у добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03.2022 у справі №127/136/22 було витребувано з приватної власності [PERSON] у комунальну власність Вінницької міської об`єднаної територіальної громади в особі Вінницької міської ради земельну ділянку з кадастровим номером 0510100000:03:133:0190 площею 1,2203 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2191189305101, номер запису про право власності 39945100), що розташована по [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером 0510100000:03:133:0191, площею 0,3530 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2191176405101, номер запису про право власності 39945519), що розташована по [ADDRESS] . 08.06.2022 Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчі листи щодо виконання вказаного рішення суду. За заявою стягувача, 21.06.2022 державним виконавцем з виконання зазначених виконавчих документів винесені постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 69257314 та ВП №69257348. Також, у межах вказаних виконавчих проваджень, державним виконавцем винесено оскаржувані постанови від 29.06.2022 про стягнення із [PERSON] виконавчого збору. Водночас, в судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03.2022 у справі №127/136/22 було виконано 06.06.2022, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яка надана представником позивача. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачем рішення суду по справі №127/136/22 виконано у повному обсязі до відкриття виконавчого провадження, що відповідно до ч.9 ст.27 Закону України №1404-VIII виключає стягнення виконавчого збору. Відтак у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірних постановах, а отже, такі постанови не відповідають вимогам статті 27 Закону №1404-VIII та підлягають скасуванню, тому суд вважає зазначені позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Таким чином, колегія суддів, дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, не врахував усіх обставин справи та безпідставно прийняв рішення про відмову у задоволені адміністративного позову. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно з частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Отже, при розгляді справи судом першої інстанції не надано в повній мірі оцінку усім обставинам у справі, що мають значення для її вирішення, а тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову. Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн (а.с. 7), та за подання апеляційної скарги 2977,20 грн(а.с.89). Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору мають бути відшкодовані позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 3969,60 грн. (992,40 грн + 2977,20 грн).

Результат розгляду: granted