Рішення адміністративного суду від 2023-06-14 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Тимощука Андрія Миколайовича про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 13.12.2022 позов [PERSON] до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа Гребінківський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволено. Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00000516 від 10.08.2022, винесену головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Тимощуком Андрієм Миколайовичем відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Вирішено питання про судові витрати. Не погодившись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосуванням норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 13.12.2022 скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову [PERSON] . В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відсутні докази наявності передбачених ст. 279-7 КУпАП підстав для звільнення позивача від відповідальності за адміністративне правопорушення, тому за відсутності даних про належного користувача у ЄДРТЗ, позивач як власник транспортного засобу є відповідальним за вчинене правопорушення. Крім того, зауважує, що оскаржувана постанова складена відповідно до вимог законодавства і є належним доказом вчинення правопорушення, оскільки містить автоматично внесенні показання технічних приладів, технічних засобів, що працюють в автоматичному режимі та мають функції фото- і відео- запису. Також зазначає, що транспортний засіб позивача не є контейнером, оскільки не містив пломб, номеру контейнера та інших необхідних даних, тому, на думку апелянта, фактична маса транспортного засобу не повинна була перевищувати 40 тонн. Також апелянт стверджує, що позивачем було попущено 10 денний строк звернення до суду з позовом у даній справі, а суд першої інстанції безпідставно поновив пропущений строк. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00000516 від 10.08.2022, винесеної головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Тимощуком А. М., 10 червня 2022 року о 18:03 год. [PERSON] , рухаючись по автодорозі Н-01 Київ-Знам`янка, км 198+300, допустив рух транспортного засобу з перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, зокрема перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,1 % (2,057 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Згідно постанови на позивача за адміністративне правопорушення накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] , суд першої інстанції, посилаючись на наявність довіреностей, за якими позивач передав право користуватися та розпоряджатися належними йому транспортними засобами іншій особі, а також товаро-транспортної накладної, за даними якої транспортний засіб було завантажено зерном сої загальною масою 42200 кг, дійшов висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, є недоведеним. Колегія суддів частково не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно пунктів 1, 4, 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі Положення № 103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Одним з основних завдань Укртрансбезпеки є здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті. Укртрансбезпека, відповідно до покладених на неї завдань, здійснює зокрема габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення. Частиною 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України. Частиною другою ст. 1321 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%. За змістом ст. 14-3 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені ч. 2 ст. 122-2, частинами 2 і 3 ст. 1321 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи. Відтак, вказані вище норми врегульовують окремі особливості притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 1321 КУпАП. З матеріалів справи вбачається, що за даними свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та [NUMBER] транспортний засіб марки VOLVO FH 500, реєстраційний номер [NUMBER] та транспортний засіб марки DONBUR PM39BD, реєстраційний номер [NUMBER] відповідно належать на праві власності позивачу. Нормами ст. 2797 КУпАП чітко передбачені випадки звільнення від адміністративної відповідальності за вказане правопорушення - якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили: - така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; - особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу. Позивачем не було надано жодних доказів, що підтвердили б існування вищезазначених підстав для звільнення від адміністративної відповідальності за відповідне правопорушення. Колегія суддів зауважує, що за відсутності у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відомостей про належного користувача відповідного транспортного засобу, саме лише надання позивачем довіреностей на передачу прав користування та розпорядження транспортними засобами не може бути підставою для звільнення власника транспортного засобу від юридичної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 1321 КУпАП. У зв`язку з вищевказаним, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги саме позивач як власник транспортних засобів є відповідальною особою у розуміння ч. 2 ст. 1321 КУпАП. Разом з тим колегія суддів зауважує наступне. Відповідно до пп. «б» п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. У відповідності до п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі Правила №30), якими встановлені єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у п. 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. Аналізуючи вищенаведені норми, можливо дійти висновку, що у разі якщо автомобільне перевезення здійснюється із допомогою напівпричепа-контейнеровоза (про що повинно бути вказано у свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) загальна фактична маса не повинна перевищувати: 42 840 кг (42 т контейнеровоз + 2%) для двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра; 44 880 кг (44 т контейнеровоз + 2%) для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 0541 від 12.01.2021, вбачається, що транспортний засіб марки VOLVO FH 500, випуску 2010 року, реєстраційний номер [NUMBER] , є вантажним-спеціалізованим сідловим тягачем-Е; а зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 6347 від 17.02.2021, вбачається, що транспортний засіб марки DONBUR PM39BD, випуску 2009 року, реєстраційний номер [NUMBER] , є н/пр-контейнеровозом-Е. Таким чином, нормативне навантаження для транспортного засобу у цій справі повинно було визначатись як для контейнеровозу, оскільки матеріалами справи, а саме свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу підтверджено, що дана модель є спеціалізованим напівпричепом/ спеціалізований Н/ПР-контейнеровоз-Е. Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги що транспортний засіб марки DONBUR PM39BD, випуску 2009 року, реєстраційний номер [NUMBER] не є контейнером в розумінні Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.01.1997 за № 363 (далі - Правила № 363), оскільки не містив пломб, номеру контейнера, найменування власника, зазначення вантажності та маси, то фактична маса транспортного засобу, яким позивач міг без дозволу здійснювати вантажні перевезення не повинна перевищувати 40 т., виходячи з наступного. Так, контейнеровози це транспортні засоби спеціалізованого призначення, що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів. В свою чергує, у Правилах № 363 наведено визначення: вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб. м і більше). Таким чином, апелянт помилково застосовував до контейнеровозу вимоги до контейнерів, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку, що фактична маса транспортного засобу, яким позивач між без дозволу здійснювати вантажні перевезення не повинна перевищувати 40 т. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Враховуючи матеріали справи, колегія суддів зазначає, що вищевказаний транспортний засіб, що належить позивачу є контейнеровозом, а нормативне навантаження для цього транспортного засобу необхідно обчислювати, виходячи з фактичної маси до 44 т, а не 40 т, як помилково вважав відповідач при винесенні спірної постанови. Тому постанова у справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою, а висновок відповідача про перевищення нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР, на 5,1 % (2,057 тон) є помилковим, оскільки в основу розрахунку помилково було покладено максимально дозволену масу - 40 т. Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги, що товарно-транспортної накладної № 007483 від 10.06.2022 не є належним доказом відсутності перевищення фактичної загальної маси транспортного засобу позивача під час руху, однак вказане на висновки колегії суддів про протиправність оскаржуваної постанови не впливає з наведених вище підстав. Щодо строку для звернення позивача з позовом до суду у цій справі, колегія суддів зазначає наступне. У відповідності до ч. 2 ст. 286 КАСУ позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження надсилання позивачеві рекомендованим листом з повідомленням на його адресу місця реєстрації (проживання) оскаржуваної постанови чи на підтвердження того, що поштове відправлення повернулося з позначкою про невручення чи відмову в отриманні, крім того не надано доказів вручення вказаної постанови безпосередньо позивачу, який стверджує, що дізнався про спірну постанову лише в рамках виконавчого провадження, що підтверджується його заявою від 31.10.2022 про видачу копії спірної постанови, то позивач не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав у судовому порядку, Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії АА № 00000516 від 10.08.2022, однак помилився щодо мотивів та підстав скасування вказаної постанови. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 13.12.2022 змінити в частині мотивів та підстав задоволення позову, виклавши їх в редакції цієї постанови.

Результат розгляду: partial