Рішення адміністративного суду від 2022-11-22 00:00:00+02

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідачі, Уповноважена особа Костенко І.І., Фонд гарантування вкладів фізичних осіб) в якому просила (з урахуванням уточнення позовних вимог) зобов`язати Уповноважену особу Костенка І.І. сформувати повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із визначенням сум, що підлягають відшкодування, у який включити [PERSON] за додатковим договором №1 від 03.04.2016 року до договору №153D-664759 банківського вкладу «Живи сонячно» в національній валюті в розмірі 100 000 грн., до виплати 44 479 грн. та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повний перелік вкладників з урахуванням інформації щодо вкладника [PERSON] , яка має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за додатковим договором №1 від 03.04.2016 р. до договору №153D-664759 банківського вкладу «Живи сонячно» в національній валюті в розмірі 100 000 грн., до виплати в сумі 44 479 грн. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року зазначений позов задоволено повністю. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні. Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу. Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку. Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року на розумний строк. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення - змінити, виходячи з наступного. Згідно із п.4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» укладено договір №153D-664759 банківського вкладу «Живи сонячно» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (1 місяць) від 25.03.2016 року. У відповідності до п. 1.1. зазначеного договору, Банк приймає грошові кошти вкладника (вклад) на вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] у сумі 100 000, 00 грн., на термін з 25.03.2016 по 25.04.2016. Пунктом 1.2. договору передбачено, що процентна ставка на вклад встановлюється у розмірі 17% річних. 03.04.2016 між [PERSON] та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір про відступлення права вимоги. За умовами вказаного договору (п. 1) [PERSON] передав, а позивачка прийняла право вимоги за договором №153D-664759 банківського вкладу «Живи сонячно» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (1 місяць) від 25.03.2016 в розмірі 100 000 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олексюком Г.О. та зареєстровано в реєстрі за №158. На підставі вищезазначеного договору про відступлення права вимоги від 03.04.2016 між [PERSON] , Банком та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до договору №153D-664759 банківського вкладу «Живи сонячно» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (1 місяць) від 25.03.2016, відповідно до умов якого до договору внесені наступні зміни: - змінено редакцію преамбули договору в частині визначення сторін договору. Зокрема, однією зі сторін договору, а саме вкладником, стала [PERSON] (п.1 додаткового договору №1); - змінено редакцію пункту 1.1 договору, зокрема, вказаним пунктом договору передбачається, що Банк приймає грошові кошти вкладника в подальшому «Вклад», на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER] , в подальшому «Вкладний», що відкривається Банком на його ім`я, в сумі 100 000, 00 грн., на термін з 25.03.2016 по 25.04.2016. Кошти, прийняті у післяопераційний час, святкові, неробочі або вихідні дні, зараховуються на вкладний рахунок на наступний робочий день. Термін вкладу відраховується з дня зарахування коштів на вкладний рахунок. Постановою ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» від 04.04.2016 №565 «Про затвердження переліку пов`язаних із банком осіб станом на 01.04.2016» затверджено Перелік пов`язаних із банком осіб станом на 01.04.2016, відповідно до витягу з якого вбачається, що [PERSON] є пов`язаною з ПАТ «КБ «Хрещатик» особою. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 №234 «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.04.2016 №463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з цим рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку І.І. строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно. Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.04.2016 №560, продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» з 05.05.2016 до 04.06.2016 включно. У відповідності до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка І.І. з 05.05.2016 до 04.06.2016 включно. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016 № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» з 06.06.2016 по 05.06.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора Костенку І.І. Починаючи з 09.06.2016 року Фонд розпочав виплати вкладникам ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», проте інформацію щодо [PERSON] не було внесено до переліку вкладників та, як наслідок, позивачеві не сплачено гарантовані суми відшкодування за рахунок Фонду згідно з договорами банківського вкладу. У квітні 2017 року позивачкою було отримано належні їй за договорами банківського вкладу №230D-651700 від 11.01.2016 р, №230D-651702 від 11.01.2016 р, №230D-651701 від 11.01.2016 р. укладеними з ПАТ «КБ «Хрещатик», кошти в загальній сумі 155 521, 00 грн. На підставі зазначеного, враховуючи що відповідачем було виконано дані зобов`язання, [PERSON] було зменшено позовні вимоги, а саме: остання просила суд визнати бездіяльність відповідача протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними в сумі 44 479 грн. (200 000 - 155 521). Зазначене стало підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Уповноваженою особою Фонду Костенком І.І. протиправно не включено [PERSON] до переліку вкладників ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», які мають право на отримання відшкодування за вкладами за рахунок Фонду, а також неподання ним до Фонду повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що для ефективного захисту порушеного права [PERSON] необхідно задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Фонду гарантування виплатити позивачці суму 44 479 грн. за додатковим договором №1 від 03.04.2016р. до договору №153D-664759 банківського вкладу «Живи сонячно» в національній валюті. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції в цій частині, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, між тим вважає необхідним змінити суму виплати позивачці за додатковим договором №1 від 03.04.2016р. до договору №153D-664759 банківського вкладу «Живи сонячно» в національній валюті. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника. Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону. Гарантії Фонду є формою участі держави у системі гарантування вкладів фізичних осіб, передбаченою Законом № 4452-VI; для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися бюджетні кошти; рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків (статті 2, 25 Закону № 4452-VI). Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, мала у такому банку вклад (від 10 грн.), відшкодування суми коштів, зокрема, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн. Отже, Закон № 4452-VI пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн.; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. У свою чергу, відповідно до частини першої статті 34 Закону № 4452-VI, Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, називається тимчасовою адміністрацією. Відповідно до частини другої статті 34 Закону № 4452-VI, не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України». Частинами третьою, п`ятою цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 4452-VI, з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. При цьому, правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними (частина третя статті 36 Закону № 4452-VI). Закон № 4452-VI визначає порядок складання Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів Фонду не здійснюється. Так, згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI, Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком правочинів протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону. Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Уповноваженою особою не включено [PERSON] до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду в спірній сумі, через те, що укладення Додаткового договору №1 на користь позивачки було здійснено 04.04.2016 року, тобто після отримання посадовими особами ПАТ «КБ «Хрещатик» постанови Національного банку України №231/БТ від 04.04.2016 р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії проблемних». З урахуванням того, що спірний правочин укладений під час дії заборони укладати правочини, наслідком яких є збільшення гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами фізичних осіб з підстав віднесення банку до проблемних постановою НБУ, Уповноважена особа дійшла висновку про не включення Позивача до переліку осіб, що мають право на відшкодування 100 000,00 грн за рахунок Фонду. Так, у частині 3 статті 38 Закону № 4452-IV, якою врегульовано заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, визначено підстави, з яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними. Відповідно до частини другої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За правилами частини першої статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Законом України від 16.07.2015 № 629-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» (далі - Закон № 629-VIII), який набрав чинності 12.08.2015 частину третю статті 38 Закону № 4452-IV доповнено пунктом 9 згідно із яким правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Водночас, збільшення витрат Фонду, пов`язаних з виведенням банку з ринку може мати негативні наслідки для вкладника у вигляді не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, у разі якщо таке зарахування відбулось після віднесення банку до категорії проблемних, а операції, укладення (переоформлення договорів), що передували збільшенню таких витрат - вчинені (укладені) саме з порушенням закону. Таким чином, вчинення (укладення) банком, віднесеним до проблемних, правочинів (у тому числі договорів) з порушенням норм законодавства, зокрема Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про Національний банк України», може бути підставою для не включення до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у зв`язку із віднесенням таких правочинів (у тому числі договорів) до числа нікчемних відповідно до пункту 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI. Якщо узагальнити наведені положення, то можна дійти висновку, що законодавець поставив можливість відшкодування гарантованих державною коштів фізичній особі у певну залежність від конкретних умов, серед яких наявність у фізичної особи зацікавленої в отримані такого відшкодування певного вкладу в визначеній банківській установі, існування такого вкладу до моменту запровадження тимчасової адміністрації та відсутності підстав з якими Закон №4452-VI пов`язує можливість застосування уповноваженою особою Фонду наслідків нікчемності правочинів, на підставі яких такі кошти були залучені, при цьому з`ясування джерел походження коштів даного вкладу відіграє одну з ключових ролей у вирішенні питання реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Підпунктами 3-4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VІ визначено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до пункту 2 статті 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою. Правовідносини, що виникають під час відкриття банками поточних рахунків клієнтів, регулюються Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затверджена постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 (далі - Інструкція). Згідно з вимогами пункту 1.8 Інструкції банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції. Згідно ст. 3 Інструкції, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Банк не має права відмовити у відкритті рахунку, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. (ст. 6 Інструкції). У відповідності до ст. 8 Інструкції, у договорі банківського вкладу обов`язково зазначаються: 1) вид банківського вкладу; 2) сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок; 3) строк зберігання коштів (за строковим вкладом); 4) розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін. Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 03.04.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги. За умовами вказаного договору [PERSON] передав, а позивачка прийняла право вимоги за договором №153D-664759 банківського вкладу «Живи сонячно» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (1 місяць) від 25.03.2016 в розмірі 100 000 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олексюком Г.О. та зареєстровано в реєстрі за №158. На підставі вищезазначеного договору про відступлення права вимоги 03.04.2016 між [PERSON] , Банком та [PERSON] укладено додатковий договір №1 до договору №153D-664759 банківського вкладу «Живи сонячно» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (1 місяць) від 25.03.2016. Щодо тверджень Уповноваженої особи про те, що додатковий договір №1 до договору №153D-664759 банківського вкладу «Живи сонячно» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (1 місяць) від 03.04.2016, не підписаний сторонами і сам факт його укладення 03.04.2016 є сумнівним, оскільки відповідно до наказу ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» від 05.12.2015 №1835 «Про регламент роботи» відділення банку не працюють в неділю, тоді як 03.04.2016 припадає саме на такий день тижня, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне. Так, 03.04.2016 року відбулося підписання додаткового договору №1 до договору №153D-664759 припадає на неділю, проте, згідно Регламенту роботи ПАТ «Комерційний банк Хрещатик», субота та неділя не являються робочими днями тижня. Разом з тим, в матеріалах справи наявні копій документів датованих 03.04.2016 року виданих керівництвом ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», а позивачка наполягає на тому, що у цей період неділя не була вихідним днем. Пункт 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки та заява на видачу готівки. Інструкція № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом (пункт 1.2 глави 1 розділу IV Інструкції № 174). Відповідно до пункту 1.3 глави 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. З огляду на вказане вище письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516). Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174). Відповідно до пункту 1.6 глави 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Аналогічний правовий висновок Велика Палата Верховного Суду викладала у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц. Договір відкриття рахунку насамперед є передумовою відкриття поточного рахунку для клієнту банку, проте нас при вирішенні даного спору цікавить встановлення обставин з якими законодавець пов`язує можливість відшкодування клієнту банку (фізичній особі) гарантованих державною коштів у разі ліквідації даної установи, тому саме наявність у позивача відкритого на його ім`я рахунку та коштів на ньому в сумі більшою за 10 грн. в даній банківській установі і є одним з необхідних елементів, встановлення наявності чи відсутності якого і покладено на суд при вирішенні даної справи. У свою чергу, відповідачами не надано рішення компетентного органу або суду, якими встановлено підробку додаткового договору №1 до договору №153D-664759 банківського вкладу «Живи сонячно» або встановлено перевищення повноважень посадовою особою банку, що підписала такий договір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зазначений договір було укладено саме в неділю - 03.04.2016 року. Як самостійно зазначає Фонд гарантування вкладів вкладів фізичних осіб, у наданому відзиві та підтверджується випискою по рахунку позивача, кошти за вкладом по рахунку [PERSON] № [NUMBER] за договором №153D-664759 в загальній сумі залишку 100 000,00 грн та відсотків 186,95 грн. (гарантована сума складе 44 478,83 грн.) знаходяться у тимчасовому обмежені до виплати, накладеному уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК». Відповідно, зазначені кошти можуть міститися тільки на відкритому поточному рахунку ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», на який і були зараховані кошти з рахунку [PERSON] на підставі договору відступлення права вимоги від 03.04.2016, а отже позивачка є вкладником в цій частині коштів. Статтею 204 Цивільного кодексу встановлено презумцію правомірності правочину, за змістом якої, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Так, вищевказаний договір недійсним в судовому порядку не визнавався, очевидних підстав вважати його нікчемним в силу вимог закону у суду не було, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність у позивачки права на відшкодування гарантованих державною коштів. З огляду на тривалий розгляд справи, та перегляд її касаційною інстанцією, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції було вірно визначено належний та ефективний спосіб захисту порушеного права [PERSON] , між тим, помилково зазначено суму стягнення 44 479 грн., з огляду на наступне. Відповідно до вищезазначених обставин справи, позивачці має бути відшкодовано гарантовану суму відшкодування за вкладом 200 000,00 грн. В процесі розгляду справи [PERSON] зменшено розмір позовних вимог, у зв`язку з отриманням гарантованої суми відшкодування за вкладом 155 521,17 грн. Зазначене не заперечується сторонами. Відповідно залишок несплаченої суми становить - 44 478,83 грн. (155 521,17 грн. + 44 478,83 грн. = 200 000,00 грн.). Між тим, судом першої інстанції помилково зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити [PERSON] суму 44 479,00 грн. за додатковим договором №1 від 03.04.2016 року до договору №153D-664759 банківського вкладу «Живи сонячно» в національній валюті, оскільки вказаний розмір становитиме 200 000, 17 коп. буде перевищувати гарантовану Державою суму відшкодування за вкладом. Так, 02.10.2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №1000741110128000175 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банк вважається завершеною, а сам банк ліквідованим. Отже, зобов`язання Уповноважену особу вчинити певні дії не призведе до відновлення порушеного права [PERSON] . Таким чином, з метою ефективного захисту порушеного права позивачки позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виплатити [PERSON] суму 44 478,83 грн., відповідно до додаткового договору №1 від 03.04.2016 року до договору №153D-664759 банківського вкладу «Живи сонячно» в національній валюті, відповідно рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру гарантованої Державою суму відшкодування за вкладом. З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що існує необхідність змінити рішення суду першої інстанції. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України). Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України. Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року). Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню. Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дають підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Результат розгляду: partial