Рішення адміністративного суду від 2022-09-06 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2022 року позов задоволено частково. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.08.2021 №60 щодо відмови [PERSON] у переведенні на пенсію по інвалідності за нормами Закону України "Про державну службу". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та здійснити нарахування і виплату [PERSON] з 12.08.2021 пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, врахувавши до розрахунку пенсії виплати, зазначені у довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 21.07.2021 №737-Ф виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, з урахуванням проведених виплат. В решті позову відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - ГУ Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу. Апеляційна скарга відповідача обгрунтована тим, що позивачу вже призначалась пенсія згідно Закону України "Про державну службу", а тому законні підстави для застосування наданих останньою довідок для розрахунку пенсії відсутні. При цьому, вказано, що згідно п. 3 Порядку №622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII мають особи у разі наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону №3723-XII. Проте на час набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII позивач отримувала пенсію державного службовця, призначену відповідно до вимог Закону України "Про державну службу" №3723-XII. Також звертає увагу на те, що Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII не передбачено можливості перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих держслужбовців. Вимога позивача є фактично вимогою проведення перерахунку пенсії державного службовця. Від [PERSON] надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вказала на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги. У відповідності до вимог ст. 311 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до довідки серії МСЕ №147246 від 03.03.2008 [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи (загальне захворювання), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно записів в трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER] від 21.09.1976, позивач з 20.04.1994 по 25.11.2008 працювала на посадах державних службовців. Станом на 25.11.2008 страховий стаж державного службовця [PERSON] становить 17 років 21 день. Судом встановлено, що [PERSON] отримувала пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІV з 19.02.2007. З 25.11.2008 позивач отримувала пенсію по інвалідності, призначену згідно ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІІ. З 13.05.2014 згідно заяви позивача, її переведено з пенсії по інвалідності згідно Закону №3723-ХІІІ на пенсію за віком згідно Закону №1058-ІV/ 12.08.2021 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про переведення її з пенсії по інвалідності ІІ групи, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності у відповідності до статті 37 Закону України "Про державну службу", з врахуванням довідки про заробітну плату від 21.07.2021 № 737-Ф, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Листом від 13.09.2021 відповідач повідомив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 17.08.2021 №60 відмовлено в переведенні пенсії, у зв`язку з недоцільністю. Вважаючи рішення відповідача щодо відмови в переведенні на пенсію по інвалідності ІІ групи відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач визнана інвалідом II групи у період перебування на державній службі та має стаж державної служби 17 років 21 день, що підтверджується наявними доказами в матеріалах справи, вона має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону №3723-XII. При цьому суд зауважив, що додана до заяви довідка позивача складена відповідно до вказаної вище постанови та відповідає затвердженій формі, відтак, позивач мала законне сподівання на переведення її на пенсію з інвалідності відповідно до статті 37 Закону №3723-XII та здійснення нарахування та виплату пенсії, зазначеного в довідці про заробітну плату, виданій Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.07.2021 №737-Ф. При цьому, оскільки позивач із заявою про переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" звернулась до пенсійного органу 12.08.2021, суд вважає, що нарахування та виплата такої пенсії повинна проводитись саме з дня звернення із відповідною заявою, тобто з 12.08.2021. Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити позивачу з 27.09.2021 пенсію по інвалідності державного службовця з врахуванням заробітку зазначеного у довідці виданій Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.07.2021р. №737-Ф, суд першої інстанції зазначив, що вона є необґрунтованою, оскільки позивач не навів правових підстав для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити з 27.09.2021 пенсію по інвалідності державного службовця, а також не надав до суду довідку видану Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21.07.2021р. №737-Ф. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного. До 01.01.2016 суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались Законом України від 16.12.1993 № 3723 "Про державну службу" (далі Закон №3723). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 (далі-Закон № 889-VIII), в Прикінцевих та Перехідних положеннях якого закріплено, що Закон № 3723-ХІІ (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII втратив чинність. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Так, пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених \~\~\~ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Крім того, пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. ч.1 ст.28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. За приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч.1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби. Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч.10 ст.37 Закону № 3723-XII). Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII). Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), за останньою зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII. Також, пенсія державного службовця призначається і особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 13 лютого 2019 року за результатами апеляційного перегляду рішення Верховного Суду 04 квітня 2018 року у зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18). Отже, не зважаючи на те, що з 01.06.2016 Закон України від 16.12.1993 № 3723 "Про державну службу" втратив чинність, після вказаної дати особи, що працювали на державній службі за наявності передбачених ст.37 цього закону підстав, мають право на пенсію державного службовця. В той же час, колегія суддів звертає увагу, що за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє останній після призначення пенсії, перейти з одного виду пенсії на інший, або звернутись до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за іншим законом. В свою чергу, право позивача на обчислення пенсії згідно Закону України "Про державну службу" та право вимагати такого обчислення встановлено законом, і воно не залежить від позиції відповідача щодо доцільності такого обчислення. Особа має право на перехід на інший вид пенсії і може ним скористатись, якщо, на її думку, це буде для неї бажаним. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 520/1972/19. Разом з тим, колегія суддів вказує на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" затверджено Порядок призначення пенсій згідно з Законом №889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону №3723-XII (далі Порядок). Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що за бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому-п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі. Як слідує зі змісту Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби" та Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)" 27.09.2021 №906-Ф та №907-Ф, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", останні видані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області станом на вересень 2021 року. Між тим, колегія суддів зауважує, що позивач у даній справі звільнена з посади державного службовця ще у 2008 році, а відтак застосування при розрахунку пенсії державного службовця зі складових заробітної плати, з яких остання не сплачувала страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суперечитиме нормам ч.1 ст. 37 Закону №3723-XII. З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що [PERSON] \~має право на переведення її з пенсії по інвалідності ІІ групи, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності у відповідності до статті 37 Закону України "Про державну службу", однак без врахування довідки про складові заробітної плати Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.07.2021 №737-Ф. Водночас, колегія суддів не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції в частині зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та здійснити нарахування і виплату позивачу з 12.08.2021 пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", оскільки позивачу вже призначалась пенсія відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993. Колегія суддів зазначає, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії. Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством. В даному випадку спірні правовідносини стосуються саме переведення позивача з пенсії по інвалідності ІІ групи, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності у відповідності до статті 37 Закону України "Про державну службу". Щодо аргументів відповідача, що законодавцем визначено правила, які підлягають застосуванню при призначенні пенсії державним службовцям після 01 травня 2016 року, тобто підлягають застосуванню у сукупності норми, визначені п. 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положень Закону № 889-VIII, і норми, передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII, які визначають умови для призначення пенсії державного службовця, а саме: вік, стаж державного службовця і страховий стаж, суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України. Аналогічна позиція викладена в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року по справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18) (провадження № 11-555заі18), яке набрало законної сили і є зразковим рішенням. За таких обставин наявні підставі для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській \~області №60 від 17.08.21, яким позивачу відмовлено у переведенні на пенсію по інвалідності за нормами Закону України "Про державну службу", та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести [PERSON] з 12.08.2021 року на пенсію по інвалідності ІІ групи у відповідності до статті 37 Закону України "Про державну службу". Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційних скарг частково спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову. Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Результат розгляду: partial