Рішення адміністративного суду від 2022-01-17 00:00:00+02

Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2016 року ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив: визнати протиправними дії відповідача при винесенні постанови про накладення штрафних санкцій від 01.08.2016 №000002; скасувати постанову відповідача про накладення штрафних санкцій від 01.08.2016 №000002; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 50000 грн. Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] , позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 21.06.2006, за адресою [ADDRESS] . (а.с. 9) 14.07.2016 виконуючим обов`язки начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області винесено наказ №22/і-06 «Про проведення перевірок». (а.с. 49) На підставі наказу №22/і-06 від 14.07.2016 видано направлення №000024/І-06 від 15.07.2016 на проведення планової перевірки суб`єкта господарювання ФОП [PERSON] у період з 18.07.2016 по 19.07.2016. (а.с. 51) За наслідками проведеної перевірки контролюючим органом складено Акт перевірки характеристик продукції №000003 від 18.07.2016. (а.с. 52) Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог «Технічного регламенту безпечності іграшок», затв. постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 №515, щодо введення в обіг продукції (дитяча іграшка пістолет «Toys»), на якій не нанесено Національний знак відповідності. Крім того, на момент перевірки суб`єктом господарювання не надані документи на поставку, накладні, договори на поставку, що дає змогу ідентифікувати суб`єкта господарювання, який поставив відповідну продукцію. Постановою відповідача від 01.08.2016 №000002 на позивача накладено штраф в розмірі 22100 грн. (а.с. 54) Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії відповідача щодо прийняття оскаржуваної постанови є протиправними, оскільки він не здійснював господарську діяльність у вказаному магазині, за вказаною адресою здійснює господарську діяльність його батько ФОП [PERSON] . Юридична адреса магазину збігається із фактичною адресою його проживання. При перевірці він не був присутній, оскільки в цей час знаходився на території Автономної Республіки Крим, а тому він не міг відмовитись від підпису в Акті перевірки. Проте посадовими особами неправомірно складено Акт перевірки та постанову про накладення штрафу відносно нього. Крім того, він не вводив в обіг зазначену в Акті перевірці іграшку та не є розповсюджувачем в розумінні норм Технічного регламенту безпечності іграшок №515, а тому не скоював порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» і не повинен нести відповідальність за наявність чи відсутність національного знаку відповідності на іграшці, яка на ринку надана не ним. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.03.2017 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області щодо винесення постанови №000002 від 01.08.2016 про накладення штрафних санкцій. Скасовано постанову про накладення штрафних санкцій №000002 від 01.08.2016 винесену Головним управлінням Держпродспоживслужби в Запорізькій області. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи відповідачем не доведено, що саме позивач ввів в обіг продукцію, яка не відповідає вимогам технічних регламентів, оскільки не здійснював господарську діяльність у магазині за вказаною адресою. При цьому судом встановлено, що приміщення магазину належить на праві власності [PERSON] , який в свою чергу передав в оренду половину приміщення [PERSON] . Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з недоведеності заподіяння моральної шкоди позивачу. Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову постанову про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем вірно встановлено особу, яка здійснювала господарську діяльність у вказаному магазині, а відтак і особу, яка ввела в обіг спірну продукцію з огляду на те, що жодних відомостей щодо наявності права власності чи користування на половину магазину, яка не знаходиться в оренді у [PERSON] , не надано, а в куточку споживача у магазині містилась копія свідоцтва про державну реєстрацію саме позивача. Крім того, суд апеляційної інстанції виходив з того, що фотоматеріали, які містяться в матеріалах справи, чітко підтверджують факт відсутності на дитячій іграшці (пістолет «TOYS») Національного знаку відповідності, а тому постанова про накладення штрафних санкцій, винесена у відповідності до приписів чинного законодавства, є правомірною та обґрунтованою. Щодо відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив з того, що з огляду на правомірність оскаржуваної постанови, дана вимога з урахуванням приписів ст.ст. 23, 1167 ЦК України задоволенню не підлягає. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу та інших учасників справи В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на те, що не був повідомлений про проведення перевірки, жодного представника своїх інтересів він не мав, доручення на представлення своїх інтересів жодній особі не надавав, в той час підприємницьку діяльність не здійснював, під час перевірки не був присутній, оскільки в цей час знаходився в Автономній Республіці Крим, а тому відомості, наведені в Акті перевірки про проведення перевірки в його присутності, є неправдивими. Крім того, у магазині за спірною адресою провадить свою господарську діяльність інша особа - ФОП [PERSON] , а тому він не повинен нести відповідальність за наявність чи відсутність національного знаку відповідності на іграшці, яка на ринку надана не ним. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін. Висновки Верховного Суду Так, відповідно до частини 2 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 02.12.2010 №2735-VI (далі - Закон №2735-VI), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються штрафні санкції у разі: 1) введення в обіг продукції, що становить серйозний ризик, - у розмірі від тисячі п`ятисот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від двох тисяч п`ятисот до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 2) введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону), у тому числі нанесення знака відповідності технічним регламентам на продукцію, що не відповідає вимогам технічних регламентів, - у розмірі від п`ятисот до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно частини 7 статті 8 Закону №2735-VI у разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію. За змістом наведеної норми, суб?єкт господарювання вважається таким, що ввів продукцію в обіг, якщо виробник продукції не може бути ідентифікований. Під час розгляду справи встановлено, що відповідачем 18.07.2016 проведено перевірку характеристик продукції під час здійснення позивачем підприємницької діяльності в магазині за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 242 КАС України (в редакції після 15.12.2017) рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову суд апеляційної інстанції обмежився висновками про те, що позивач здійснює підприємницьку діяльність за вказаною адресою, був належним чином повідомлений про проведення перевірки та був особисто присутній під час перевірки. Водночас в порушення вимог статі 242 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення та статті 9 КАС України (в редакції після 15.12.2017) щодо офіційного з?ясування обставин справи, апеляційним судом не досліджено докази на спростування встановлених судом першої інстанції обставин, зокрема, щодо наявності/відсутності у позивача уповноваженого представника та проведення перевірки у присутності позивача, які б могли підтвердити або спростувати працівники відповідача, які проводили перевірку позивача. Крім того, апеляційний суд відповідно до статті 70 КАС України вважав покази [PERSON] , як свідка, неналежними та недопустимими щодо предмета доказування, не обґрунтувавши належним чином такі висновки. Без перевірки таких обставин та їх підтвердження чи спростування відповідними доказами, в т.ч. показами свідків, висновки суду апеляційної інстанції не можна визнати обгрунтованими. Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. За правилами статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Результат розгляду: partial