Рішення адміністративного суду від 2022-03-22 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради щодо не нарахування та не виплати [PERSON] , як учаснику бойових дій щорічної разової грошової допомоги за 2021 рік у розмірі 5 (п`яти) мінімальних пенсій за віком; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~зобов`язати Департамент соціальної політики Кам`янської міської ради нарахувати та виплатити [PERSON] щорічну разову грошову допомогу як учаснику бойових дій за 2021 рік у розмірі 5 (п`яти) мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Комунального закладу "Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення" Дніпропетровської обласної ради" щодо ненарахування та невиплати [PERSON] недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2021 рік у розмірі 5 (п`яти) мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Комунальний заклад "Центр здійснення соціальних виплат та надання інформаційно-консультативної допомоги з питань соціального захисту населення" Дніпропетровської обласної ради" нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2021 рік у розмірі 5 (п`яти) мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. 30.11.2021 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить суд: стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі \~2000,00 грн. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення. Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції [PERSON] подав апеляційну скаргу, згідно з якою просить ухвалу суду скасувати та ухвалити рішення, яким задовольнити вимогу про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Апеляційна скарга обґрунтована безпідставністю відмови у задоволенні клопотання про розподіл судових витрат. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла \~наступних висновків. Питання, пов`язані з прийняттям судами додаткових рішень на час звернення заявника із відповідною заявою врегульовано статтею 252 КАС України, відповідно до пункту 3 частини першої якої суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове судове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Аналіз положень наведеної статті свідчить, що додаткове судове рішення є невід`ємною складовою частиною судового рішення, прийняття якого залежить від закінчення строку на виконання судового рішення. При цьому процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє у визначених законом випадках виправляти помилки, спричинені недотриманням судом відповідного обов`язку, зокрема, у разі, коли суд відповідної інстанції повинен був вирішити питання розподілу судових витрат і не здійснив цього під час ухвалення судового рішення. Судові витрати за приписом статті 132 КАС України, складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України, згідно із частинами 1-5 якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду надано: - договір про надання правової допомоги №31/21/ДОАС від 03.05.2021 року (а.с. 7); - акт приймання-здачі виконаних робіт (наданих послуг) на суму 2000 грн. (а.с. 7 зв. бік); - квитанцію до прибуткового касового ордера №31/21/ДОАС від 03 травня 2021 року.. Щодо доказів оплати позивачем послуг адвоката. Так, відповідно до положень статті 14 Податкового кодексу України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не наводить форми та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон України від 06.07.1995 року №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі. Відповідно до пункту 1 Розділу 1 Положення "Про форму та зміст розрахункових документів", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 положення розроблено відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Цим Положенням визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг, а також комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами при прийманні готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів, та розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти. Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами визначає Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148. Аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає підстави дійти висновку про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Крім того, КАС України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката. Дані висновки узгоджуються з практикою Верховного Суду, викладеною в постанові від квітня 2020 року у справі №727/4597/19. Згідно акту приймання здачі виконаних робіт (наданих послуг) від 11 травня 2021 року адвокат надав позивачу наступні послуги: - збір первинної інформації, аналіз отриманих документів; - правові консультації Клієнта у зв`язку із порушенням права; - аналіз судової практики в аналогічних адміністративних справах Житомирського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду, Верховного Суду у складі КАС України; - підготовка позовної заяви до адміністративного суду. Відповідно до умов п.3 та п.4 Договору про надання правової допомоги №31/21/ДОАС від 03.05.2021 року, сторони обумовили розмір гонорару Адвоката і порядок його сплати у фіксованій сумі 2000 грн., що авансується Клієнтом протягом 3-х банківських днів з дня укладення цього Договору для опрацювання Адвокатом матеріалів позовної заяви перед її поданням. На підтвердження факту отримання оплати Адвокат видає Клієнту квитанцію до прибуткового ордеру (або розпису) у разі оплати готівковими коштами. При визначення розміру гонорару Адвоката Сторони виходять із можливості письмового провадження у справі у суді першої інстанції (без виклику учасників). Аналізуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що вказані документи доводять факт понесення позивачем витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги адвоката у розмірі 2000 грн. Понесені витрати відповідають критеріям дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру. До того ж, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Це означає, що принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Слід також мати на увазі, що наведені вище положення КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок відповідає висновкам Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 вересня 2020 року у справі №820/4281/17, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 26 квітня 2021 року у справі №120/99/20-а, від 23 червня 2021 року у справі №520/12026/19, від 14 червня 2021 року у справі №826/13244/16, від 5 березня 2021 року у справі №200/10801/19-а, від 16 березня 2021 року у справі №520/12065/19, від 2 жовтня 2019 року у справі №815/1479/18, від 15 липня 2020 року у справі №640/10548/19, від 14 липня 2021 року у справі №560/399/19, від 9 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, від 13 травня 2021 року у справі №200/9888/19-а, від 22 липня 2021 року у справі №818/716/15. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем як суб`єктом владних повноважень клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до суду не заявлялося, а тому у суду відсутні підстави з власної ініціативи зменшувати суми судових витрат на професійну правову допомогу. При цьому, суд зауважує на тому, що розподіл понесених позивачем судових витрат, зокрема в частині витрат на правничу допомогу, жодним чином не залежить від права позивача на отримання безоплатної правової допомоги. Сторони не обмежені у праві обирати особу, яка буде представляти його інтереси, в даному випадку адвоката, на власний розсуд. Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи, що при ухваленні додаткового рішення суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення питання, та порушив норми процесуального права, апеляційна скарга [PERSON] \~підлягає задоволенню.

Результат розгляду: partial