Рішення адміністративного суду від 2022-02-21 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: - визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо непризначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до\~ Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; - скасувати рішення Міністерства оборони України від 13.02.2020 у формі затвердження Міністром оборони України протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.02.2020 № 16 у частині відмови йому у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби; - зобов`язати Міністерство оборони України призначити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся 19.11.2019, а первинно інвалідність ІІІ групи встановлена з 28.10.2016, тобто між цими подіями минуло понад 2 роки, а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що він є військовослужбовцем і на нього поширюється Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві №975, а тому суд неправильно встановив обставини справи та помилково застосував норми матеріального права, які не розповсюджуються на спірні правовідносини. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] \~\~в період з 12.08.2015 по 18.02.2016 та з 25.05.2016 по 01.09.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях. Зазначене підтверджується довідкою від 01.09.2016 № 2315, яка видана Військовою частиною [NUMBER] Міністерства оборони України. 08.04.2016 йому було видано посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] . Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААА № 072502 від 01.11.2016 позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності з 28.10.2016 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Згідно до довідки МСЕК серії 12ААА № 651349 від 20.12.2017 продовжено ІІІ групу інвалідності з 01.11.2017 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Згідно до довідки МСЕК серії 12ААБ № 216385 від 20.05.2019 продовжено ІІІ групу інвалідності з 01.11.2018 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Згідно довідки МСЕК серії 12ААБ № 620047 від 19.11.2019 позивачеві встановлено ІІ групу інвалідності з 01.11.2019 внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. В подальшому позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.02.2020 № 16, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки [PERSON] групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення групи інвалідності. Зазначено, що допомога у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності виплачена в сумі 217\~ 500, 00 грн. Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне. Частиною 2 \~\~статті 19 Конституції України \~\~встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) було доповнено статтями 161, 162, 163, 164 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01.01.2014 і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014. Відповідно до п. 4 ст. 163 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Аналогічні норми передбачено і п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок №975). Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) п. 4 ст. 163 Закону № 2011-XII доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється». Змістовно абз. 2 п. 4 ст. 163 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Окрім того, абз. 2 п. 4 ст. 163 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності. Обидві ці норми (абз. 1 та 2 п. 4 ст. 163 Закону № 2011-XII) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців. У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі 240/10153/19 судова палата відступила від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, 21.06.2018 у справі № 760/11440/17, 30.09.2019 у справі № 825/1380/18 та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування п. 4 ст. 163 Закону № 2011-XII: 1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду; 2) передбачені п. 4 ст. 163 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014; 3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після). Згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, колегія суддів зазначає, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення \~\~інвалідності виплата \~\~одноразової грошової допомоги не здійснюється. Як вбачається з матеріалів справи позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності з 28.10.2016. В подальшому було подовжено ІІІ групу інвалідності з 01.11.2017 і з 01.11.2018, а 19.11.2019 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 01.11.2019. З дня первинного встановлення ІІІ інвалідності (28.10.2016) до дня встановлення ІІ групи інвалідності (01.11.2019) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Доводи апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, що позивач є військовослужбовцем і на нього поширюється Порядок №975 колегія суддів вважає, необґрунтованими з огляду на наступне. Позивач станом на момент отримання інвалідності дійсно не був військовослужбовцем, а рахувався як особа, яка звільнена з військової служби. Наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей» від 14.08.2014 №530 (далі Наказ №530) визначено порядок призначення та виплату одноразової грошової допомоги, зокрема особам звільненим з військової служби. Пунктами 4, 5 Наказу №530 визначено, що за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, здійснюється виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-XII відповідно до Порядку №975. Таким чином, Порядок №975 поширюється і на позивача, отже суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied