Рішення адміністративного суду від 2022-06-21 00:00:00+03

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України, в якому просив: а) визнати протиправними дії Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з липня 2016 року по липень 2019 року включно, в день виключення зі списків частини - 19.04.2019, з урахуванням січня 2008 року, січня 2016 року та січня 2018 року як базових місяців; б) зобов`язати Військову частину [NUMBER] Національної гвардії України нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з липня 2016 року по липень 2019 року включно, з урахуванням січня 2008 року, січня 2016 року та січня 2018 року як базових місяців; в) визнати протиправними дій Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби, що полягає у не нарахуванні та невиплаті [PERSON] грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2016 рік в день виключення із списків частини - 12.07.2019; г) зобов`язати Військову частину [NUMBER] Національної гвардії України нарахувати та виплати [PERSON] грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2016 рік (5 днів), виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення його з військової служби - 02.07.2019, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44. Рішенням від 24 січня 2022 року Закарпатський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Військової частини [NUMBER] Національної Гвардії України, що полягає у не проведенні 02 липня 2019 року остаточного розрахунку при звільненні [PERSON] з військової служби. Визнав протиправними дії Військової частини [NUMBER] Національної Гвардії України щодо не нарахування та не виплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з 01 липня 2016 року по 02 липня 2019 року. Зобов`язав Військову частину [NUMBER] Національної Гвардії України здійснити нарахування та виплату [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року та за період з 01 березня 2018 року по 02 липня 2019 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення березень 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум. Визнав протиправними дії Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України, що полягають у невиплаті та не нарахуванні [PERSON] грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2016 рік. Зобов`язав Військову частину [NUMBER] Національної гвардії України нарахувати та виплати [PERSON] грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення його з військової служби за 2016 рік, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44. У задоволенні решти позовних вимог відмовив. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Військова частина [NUMBER] Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що постанова КМ України від 17.07.2022 №1078 ,,Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" не містить, на відміну від редакції до 15.12.2015, терміну «базовий місяць», а тому такий не може бути параметром для проведення нарахування та виплати індексації. Також зазначає, що повноваження щодо нарахування індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку №1078 покладається на відповідача, а тому підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації грошового забезпечення позивача з урахуванням січня 2008 року, січня 2016 року та березня 2018 року як базових місяців відсутні. Вказує, що індексація грошового забезпечення позивача за період з березня 2018 року по липень 2019 року проведена в повному обсязі із застосуванням березня 2018 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації та з врахуванням величини індексу споживчих цін, що перевищив 103%. Апелянт також вважає необґрунтованим задоволення вимоги про нарахування та виплату грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, оскільки за умови наявності права на отримання декількох видів щорічних додаткових відпусток надається одна за вибором військовослужбовця. Оскільки позивач вже отримав грошову компенсацію за невикористану відпустку як учасник бойових дій за період з 2017 по 2019 роки, право на отримання компенсації за вказану вище відпустку за 2016 рік в останнього відсутнє. З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до витягу з наказу командира Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (по стройовій частині) від 02 липня 2019 року № 143 припинено контракт про проходження [PERSON] військової служби в Національній гвардії та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Відповідно до довідки Військової частини [NUMBER] від 05.2021 про нараховані та сплачені суми індексації грошового забезпечення [PERSON] слідує, що останньому індексація грошового забезпечення за період з 01.07.2016 по 02.074.2019 була нарахована та виплачена лише у грудні 2016 року, грудні 2018 року та у березні 2019 - липні 2019 року. Базовими місяцями для нарахування індексації визначено січень 2016 року, серпень 2017 року та березень 2018 року. Крім того, в наказі про припинення контракту від 02.07.2019 №143 відсутні відомості про виплату позивачу грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2016 рік. Вважаючи дії військової частини по виплаті індексації грошового забезпечення у неповному розмірі протиправними, а також невиплату грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2016 рік, позивач звернувся в суд з позовом. Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення без застосування базового місяця січня 2008 року за період з липня 2016 року по лютий 2018 року та березня 2018 року за період з березня 2018 року по липень 2019 року є протиправною та призвела до виплати належних позивачу сум у заниженому розмірі. Крім того, встановивши право позивача на додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, суд визнав протиправною невиплату грошової компенсації за такий вид додаткової невикористаної відпустки при звільнення позивача з військової служби. Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Закон України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно з абз.1 ч.1 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (абзац 2 ч.3 ст.9 вказаного Закону). Індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України ,,Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон №1282-ХІІ) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078). Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Як вбачається з апеляційної скарги, для позивача при визначенні розміру індексації визначальним є встановлення «базового» місяця для періоду служби з липня 2016 року по липень 2019 року. З довідки Військової частини [NUMBER] від 05.2021 про нараховані та сплачені суми індексації грошового забезпечення [PERSON] колегія суддів вбачає, що останньому індексація грошового забезпечення за період з 01.07.2016 по 02.07.2019 була нарахована та виплачена лише у грудні 2016 року, грудні 2018 року та у березні 2019 - липні 2019 року. При цьому базовими місяцями для нарахування індексації визначено січень 2016 року, серпень 2017 року та березень 2018 року. Оскільки позивач не погоджується з наведеними у вказаній довідці виплатами та вважає неправильним застосування базового місяця для проведення індексації, колегія суддів вважає за необхідне надати правову оцінку наведеним даним. Так, відповідно до пункту 10-2 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правових відносин між сторонами, тобто після 01.12.2015) для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник. До 01.12.2015 правила індексації оплати праці (грошового забезпечення) для новоприйнятих працівників були іншими і здійснювалися індивідуально для кожного працівника залежно від дати його прийняття на роботу. За новим же правилом, тобто після 01.12.2015, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року, здійснюється не індивідуального для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. При визначенні «базового» місяця для початку обчислення індексації за спірний період позивач посилається на приписи саме пункту 10-2 Порядку № 1078 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013. Позивачем оспорюється період щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення саме після дати набуття чинності внесених змін до Порядку № 1078, тобто після 01.12.2015. Отже, саме вказаний пункт (10-2) Порядку №1078 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 підлягає застосуванню судом, оскільки позивач прийнятий на військову службу 01.07.2016. Суд звертає увагу, що застосування цього пункту до певної категорії осіб, зокрема, новоприйнятих працівників визначено самою нормою. Підставою зміни «базового» місяця є не набуття нормою чинності, а настання тих обставин, які цією нормою визначені. В свою чергу схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294, яка набула чинності з 01 січня 2008 року. Отже, з набранням чинності Постановою № 1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців, а тому «базовим» місяцем для початку обчислення індексації за спірний період слід вважати січень 2008 року, як місяць підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає позивач, на підставі пункту 10-2 Порядку № 1078 в частині, що стосується новоприйнятих працівників. З огляду на зазначене, суд вважає безпідставними аргументи відповідача з приводу того, що «базовим» місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з липня 2016 року по лютий 2018 року має бути січень 2016 року та серпень 2017 року, так як такі спростовуються твердженнями самого відповідача про те, що Постановою №1013 були підвищені оклади майже у всіх галузях бюджетної сфери, однак такі підвищення не стосувались окладів у складі грошового забезпечення військовослужбовців, а тому з 01.12.2015 до 01.03.2018, посадові оклади військовослужбовців не змінилися. Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з липня 2016 року по лютий 2018 року діяв протиправно, взявши для обчислення та нарахування індексації грошового забезпечення позивачу «базовий» місяць січень 2016 року та серпень 2017 року. А тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо періоду з березня 2018 року по липень 2019 року, колегія суддів зазначає наступне. Оскільки з 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабміну України ,,Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, для оскаржуваного періоду з 01.03.2018 по 02.07.2019 включно індекс споживчих цін за 1 або 100 слід прийняти в березні 2018 року. Статтею 4 Закону України № 1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015, який набрав чинності 01.01.2016). Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року 100,0%, в червні 2018 року 100,0%, в липні 2018 року 99,3%, в серпні 2018 року 100,0%, в вересні 2018 року 101,9%, в жовтні 2018 року 101,7%. Отже, лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8% * 100,0% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7% * 100) перевищено. При цьому оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно проводити з грудня 2018 року (п.1-1 Порядку №1078). Враховуючи зазначене, судова колегія дійшла висновку, що грошове забезпечення [PERSON] у період з березня по листопад 2018 року індексації не підлягало. Наявна в матеріалах справи довідка про нараховані та виплачені суми індексації підтверджує, що позивачу з грудня 2018 року по липень 2019 року виплачено індексацію грошового забезпечення на загальну суму 764, 46 грн (а.с.109). При цьому, розмір здійснених виплат, розрахованих відповідачем в межах належної компетенції здійснено із урахуванням індексу споживчих цін за 1 або 100 в березні 2018 року, що відповідає приписам Порядку №1078. За таких умов, право позивача в період з 01.03.2018 по 02.07.2019 не є порушеним, а тому захисту в даному судовому провадженні не підлягає. Суд першої інстанції невірно надав правову оцінку обставинам справи, прийняв рішення з неправильним застосуванням наведених норм права, в зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог за період з 01.03.2018 по 02.07.2019, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та відмові в задоволенні зазначених позовних вимог. Перевіряючи відповідність висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, що стосуються виплати грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2016 рік, суд керується наступним. Відповідно до ч. 4 ст. 10-1 Закону № 2011 військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів. Відповідно до п.п 1, 11 Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2012 року № 702, щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі - додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо. Щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах. Додатком 3 до Постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702 затверджено перелік військових посад Національної гвардії, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я. Пунктом 56 вищевказаного переліку визначено посади стрілець, водій-стрілець, старший стрілець з тривалістю щорічної додаткової відпустки 5 календарних днів. Суд першої інстанції ретельно дослідив надані сторонами докази та встановив, зокрема з копії послужного списку позивача, що за час проходження військової служби останній обіймав посаду старшого стрільця, яка відповідає Переліку, а отже, мав право на щорічну додаткову відпустку відповідно до статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за виконання обов`язків військової служби, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я. Підстави та порядок надання додаткової відпустки військовослужбовцям передбачені Законом України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Так, відповідно до абз. 2, 3 ч. 14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Вказаній нормі кореспондують положення пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197. Отже, норми Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби, у т.ч. в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2016 рік. При цьому колегія суддів відхиляє покликання апелянта на абз.3 ч.4 ст.10-1 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до якого військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця, оскільки відповідно до матеріалів справи позивачу на виконання рішення суду нараховано грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, водночас у межах даного спору суд першої інстанції визнав протиправними дії відповідача та зобов`язав нарахувати та виплатити грошову компенсацію за дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2016 рік, тобто за різні періоди. Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права в частині задоволення позовних вимог стосовно визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з 01 березня 2018 року по 02 липня 2019 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року, з урахуванням виплачених сум, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог. Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову повністю. За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні таких вимог.

Результат розгляду: partial