Рішення адміністративного суду від 2022-02-15 00:00:00+02

У лютому 2021 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області (далі ГУПФУ), у якому просив: визнати протиправними дії ГУПФУ щодо обмеження [PERSON] виплати пенсії максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність; зобов`язати ГУПФУ здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної [PERSON] пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІІ у розмірі 88 % від суми місячної чинної заробітної плати на підставі довідки Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №3.1/8604/Явт від 26.08.2020 з урахуванням посадового окладу - 5640 грн., окладу за військовим званням (майор внутрішньої служби) - 1340 грн., надбавки за вислугу років (40%) - 2792 грн., підвищення посадового окладу особливі умови служби 15% - 846 грн., підвищення посадового окладу (шкідливі умови праці) 7,5% - 423 грн., надбавки за особливо-важливі завдання 50% - 4886 грн., премії 190% - 18566,80 грн., починаючи з 01.04.2019 року без обмеження максимального розміру. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року позов залишено без задоволення. Не погоджуючись з даним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю. Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в ГУПФУ з 22.09.2009р. та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" 09.04.1992 p. № 2262-XII. Пенсію за вислугу років позивачу призначено в основному розмірі 88% грошового забезпечення (вислуга років 31 рік, календарних-18) з урахуванням таких складових: посадовий оклад; підвищення посадового окладу (особливі умови служби); оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років (30%); надбавка за особливо важливі завдання (50%); надбавка за службу в умовах режимних обмежень (10%), премія (62%). На підставі Постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 р. №103 та відповідно до довідки Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 05.03.2018 р. №3.3/2270/Ярм позивачу здійснено перерахунок пенсії з урахуванням складових: посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням (підполковник внутрішньої служби), надбавка за вислугу років. В ході розгляду справи №540/742/20 Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції виготовлено нову довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, від 26.08.2020 \~\~№ 3.1/8604/Явт, в якій були вказані наступні складові: посадовий оклад 5640 грн.; оклад за військовим (спеціальним) званням (майор внутрішньої служби) 1340 грн.; надбавка за вислугу років (40%) - 2792 грн.; підвищення посадового окладу (особливі умови служби) (15%) 846,00 грн.; підвищення посадового окладу (за шкідливі умови праці) (7,5%) 423,00 грн., надбавка за особливі важливі завдання (50%) 4886,00 грн., премія (190%) 18566,80 грн. Всього 34493,80 грн. У вересні 2020 року позивач звернувся до ГУПФУ із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 26.08.2020 р. №3.1/8604/Явт. Листом від 17.09.2020 \~\~№3576-3476/Б-03/8-2100/20 відповідач відмовив у перерахунку пенсії. Відмова мотивована тим, що на виконання постанови №103 та відповідно до довідок про розмір грошового забезпечення, наданих уповноваженими органами силових міністерств та відомств, відповідно до Порядку №45, органами Пенсійного фонду України проведено перерахунок пенсій відповідно до норм Закону №2262, чинних на час перерахунку. 05.03.2019 р. набрало законної сили рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12.12.2018 р. у справі № 826/3858/18, яким визнано протиправними та нечинними, зокрема п.п.1, 2 Постанови №103. Нормативно-правових актів щодо визначення умов, порядку та розмірів, які передбачають проведення перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262, після дати набрання судовим рішенням законної сили не приймалось. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі №540/2704/20, що набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність ГУПФУ щодо не перерахунку [PERSON] пенсії за вислугу років, зобов`язано ГУПФУ здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної [PERSON] пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. №2262-ХІІІ у розмірі 88% від суми місячної чинної заробітної плати на підставі довідки Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №3.1/8604/Явт від 26.08.2020 з урахуванням посадового окладу - 5640 грн., окладу за військовим званням (майор внутрішньої служби) - 1340 грн., надбавки за вислугу років (40%) - 2792 грн., підвищення посадового окладу особливі умови служби 15% - 846 грн., підвищення посадового окладу (шкідливі умови праці) 7,5% - 423 грн., надбавки за особливо-важливі завдання 50% - 4886 грн., премії 190% - 18566,80 грн. починаючи з 01.04.2019 року. В лютому 2021 року проведено перерахунок пенсії [PERSON] , а розмір оновленної пенсії становив 30354 грн. 54 коп. \~\~(88 % від \~\~грошового забезпечення), до виплати \~\~з урахуванням максимального розміру пенсії \~\~нараховано \~\~17690,00 грн. Виплата пенсії з урахуванням максимального розміру і стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що в лютому 2021 року внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний (10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, це становить 17690 грн. з 01.12.2020). Оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Зазначені положення Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" та частини третьої статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування. Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції помилковими і такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке. Так, обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон № 2262-XII) десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI (далі Закон № 3668-VI), який набрав законної сили 01.10.2011 року. Відповідно до положень статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Водночас, Законом №3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII. Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 20.12.2016 року. Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI. Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом. Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII. При цьому положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. З наведеного вбачається, що на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців, що свідчить про явну суперечливість вказаних норм одна одній з огляду на неоднаковість регулювання правовідносин щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 року у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи. У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що застосуванню в даній справі підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI, а тому обмеження пенсійним органом максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, є протиправним. Наведені висновки також узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 16 грудня 2021 року №400/2085/19. Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову щодо визнання протиправними дій пенсійного органу щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження максимальним розміром на підставі відповідної довідки. З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Результат розгляду: granted