Рішення адміністративного суду від 2022-04-13 00:00:00+03

\~ \~ \~ \~ Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, яку винесено 30 березня 2021 року поліцейським другої роти третього батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержантом поліції Соловйовим Д.С. за ознаками правопорушення, що передбачене ст. 126 ч. 1 КупАП. В обґрунтування вимог в заяві зазначив, що оскаржувана постанова містить висновки про те, що він здійснюючи рух за кермом транспортного засобу о 16 годині 19 хвилин 30 березня 2021 року по вул. Магістральній, 100, в м. Запоріжжі, не пред`явив представникам патрульної поліції страховий поліс, порушивши п. 2.1. «г» «Правил дорожнього руху України». Вважає, що висновок інспектора не ґрунтується на фактичному вчиненні ним правопорушення, оскільки вимога пред`явити посвідчення водія або інші важливі особисті документи, а також договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу може бути зумовлена лише достатніми підставами вважати, що водій причетний до вчинення дорожньо-транспортної пригоди або іншого порушення «Правил дорожнього руху». Коли його транспортний засіб у вказаний в протоколі час був зупинений співробітниками поліції, вони спочатку пред`явили йому претензію щодо порушення правил безпеки дорожнього руху, проте ці твердження є надуманими, оскільки він діяв у суворій відповідності до правил безпечного руху. Окрім того, вказані претензії не увінчались ані складанням протоколу про адміністративне правопорушення, ані винесенням постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху, тобто у службової особи патрульної поліції не виникло права пред`являти вимоги про надання страхового полісу. Між тим позивач має статус учасника бойових дій, тому у відповідності до положень п. 13.1. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України під час керування належним йому транспортним засобом. Так як автомобіль, що перебував під його керуванням, хоча й не належить йому, проте правомірно перебував у його володінні, оскільки був переданий власником [PERSON] разом з реєстраційними документами на транспортний засіб, вважається, що цей автомобіль належить йому в контексті рішення Конституційного Суду України від 23.12.2014 року. Окрім того, поліцейським було порушено порядок розгляду справи з дотриманням положень статей 258, 276, 268, 283 КУпАП, які у своєму взаємозв`язку регламентують процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності з дотриманням гарантованих прав осіб, що є суб`єктами переслідування. Будучи позбавленим права взяти участь в розгляді справи, він не отримав роз`яснення прав, не мав можливості скористатися правом на захист, не зміг надати фактичні дані в обґрунтування своєї позиції, між тим висунете проти нього обвинувачення не має під собою жодного доказу, тобто носить суто декларативний характер. У зв`язку з викладеним накладення на нього стягнення є незаконним, наслідком чого має стати скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ознаками ч. 1 ст. 126 КУпАП. Позивач до суду не з`явився, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у його відсутність, а також прохання про задоволення позову Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, надавши письмовий відзив на позов та заяву про вирішення справи у його відсутність. Вказані обставини у відповідності до ч. 3 ст. 194 КАС України зумовили розгляд справи у письмовому провадженні. З відзиву відповідача випливає, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності посадовою особою управління патрульної поліції було дотримано порядок накладення адміністративних стягнень у зв`язку із вчиненням позивачем адміністративного правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху. Під час зупинки транспорту під керуванням позивача поліцейський назвався та повідомив, що зупинка транспортного засобу сталася через порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху, а також запропонував надати документ про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності. Позивачеві було роз`яснено його права у відповідності до Основного Закону України та законодавства про адміністративні правопорушення, роз`яснено право заявляти клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи, про отримання професійної правничої допомоги, а також право мати перекладача. Постанова винесена у зв`язку з фактично вчиненим позивачем порушенням правил безпеки дорожнього руху, яке полягає у ненаданні полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, застосована санкція відповідає встановленому законодавством виду та розміру покарання. Право уповноважених осіб патрульної поліції розглядати справи на місці зупинки транспортних засобів прямо витікає із змісту ч. 4 ст. 258 КУпАП, тому поліцейський діяв цілком правомірно. Що стосується доводів позову про право позивача на звільнення від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особи зі статусом учасників бойових дій дійсно наділені вказаним правом, проте за умови, що вони особисто керують належним їм транспортним засобом. І так як автомобіль, яким керував позивач, належить не йому, а іншій особі, він не звільняється від обов`язку надати документ про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності. У зв`язку з викладеним відповідач просить про залишення позову без задоволення. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 30 березня 2021 року поліцейським другої роти третього батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенантом поліції Соловйовим Д.С. відносно позивача винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КупАП за ознаками керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила для перевірки відповідні документи на право керування Відповідно до ст. 9 КупАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Частиною першою статті 126 КУпАП, за ознаками якої складений протокол, передбачений, зокрема, такий склад адміністративного правопорушення, як керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила для перевірки договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В силу ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а за змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясовувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Пунктом 2.4. «а» «Правил дорожнього руху України», порушення якого інкриміновано позивачу, встановлено, що на вимогу співробітника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог «Правил дорожнього руху», а також надати для перевірки документи, вказані в п. 2. 1. Пунктом 2.1. «Правил…» встановлено перелік документів, які водій повинен мати при собі, і до них відносяться посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; ) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції; на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. З наведених положень правил про безпечний рух витікає, що обов`язок водія пред`явити на вимогу співробітника полії перелічені в законі документи є безумовним і не залежить від вчинення водієм інших порушень Правил дорожнього руху. Разом з тим суд не вбачає підстав для винесення рішення на користь суб`єкта владних повноважень, виходячи з такого. У відповідності до п. 13.1. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів N 7-рп/2014 від 23.12.2014 року містить тлумачення поняття належних переліченим категоріям осіб транспортних засобів, яке полягає в тому, що згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону №\~1961 транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо). У відповідності до п. 2.2. «Правил дорожнього руху України» власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Судом встановлено, що під час керування транспортним засобом за обставин, викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач мав при собі посвідчення водія [NUMBER] на його ім`я та технічний паспорт [NUMBER] на автомобіль «LANOS», державний реєстраційний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] , тобто здійснював керування автомобілем на належній правовій основі у відповідності до наведеного положення правил безпеки дорожнього руху. Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням на його ім`я [NUMBER] (а. с. 14). З урахуванням означених обставин транспортний засіб під керуванням [PERSON] можна кваліфікувати як належний йому в розумінні пункту 13.1 статті 13 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в контексті Рішення Конституційного Суду України N 7-рп/2014 від 23.12.2014 року. У зв`язку з викладеним він не є суб`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України для цілей п. 13.1. ст. 13 Закону № 1961. Як зазначено в п. 2.1. «Правил дорожнього руху України», водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення); у разі встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - документ, що підтверджує інвалідність водія або пасажира (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності). Позивач пред`явив співробітникам поліції підтвердний документ, яким є посвідчення учасника бойових дій, проти чого не заперечує відповідач. У зв`язку з викладеним суд доходить висновку про відсутність в діях [PERSON] ознак складу правопорушення, за якими винесено постанову про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 9 КупАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Наявність або відсутність ознак протиправного діяння, передбаченого законодавством про адміністративні правопорушення, встановлюється на підставі фактичних даних, що перелічені в статті 251 КУпАП. Статтею 7 КУпАП внормовано засаду законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення, відповідно до якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 194 КАС України судовий розгляд адміністративної справи здійснюється в судовому засіданні з викликом учасників справи, а згідно із ст. 205 ч. 3 п. 2 КАС України у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. За змістом ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а в силу ст. 77 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень тягар доведення правомірності рішень, дій чи бездіяльності покладений на відповідача. Оскільки оскаржуване адміністративне стягнення накладене на позивача у відсутність його винних дій як учасника дорожнього руху, є недопустимим його притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень (п. 2 ч. 1 ст. 245 КАС України). З урахуванням викладених обставин суд, не вбачаючи в діях позивача ознак діяння, за яким його притягнуто до адміністративної відповідальності, вважає за необхідне застосувати обраний ним спосіб захисту права шляхом визнання протиправною і скасування постанови про його відповідальність.

Результат розгляду: granted