Рішення адміністративного суду від 2024-03-18 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (Закон №796-XII) та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити таку пенсію з 28.02.2023. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Закону № 796, є відповідне посвідчення. Позивачем надано до заяви посвідчення громадянина який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю з 1986 року, (категорія 4) серія [NUMBER] , що видане Київською обласною державною адміністрацією 25.08.1993. Станом на дату видачі посвідчення громадянина який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю 25.08.1993р. діяла Постанова від 25 серпня 1992 р. № 501 «Про Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», про що і зазначено судом в оскаржуваному рішенні. Відповідно до абзацу 2 п. 2 Постанови КМ України № 501 від 25 серпня 1992 р. «Про порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дозволено використовувати для видачі громадянам уже виготовлені бланки посвідчень (без вкладишів до них) за зразками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18 червня 1991 р. № 44. Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області подало відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказано на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зазначено, що за наданими документами та відповідно до даних індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 29 років 04 місяці 06 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не подало відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2024, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Встановлено, що \~позивач має посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіологічного контролю у 1986 році. Позивач звернулася до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII. Рішенням від 15.05.2023 №104250015520 ГУ ПФУ в Житомирській області відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку відсутністю 4 років проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року. Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулася до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутні умови, які є необхідними для прийняття органом Пенсійного фонду рішення про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, а відтак він правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії. Так, станом на день видачі посвідчення 01 листопада 1993 року, діяв Порядок №501, який передбачав право на видачу посвідчення при умові підтвердження проживання або праці в певній зоні, проте посвідчення позивача видане на основі Порядку №44, який не передбачав будь-яких строків проживання чи праці в певній території для його видачі, достатнім було проживання на час видачі такого посвідчення. Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що наявність у неї посвідчення старого зразка, надає безумовне право на зменшення пенсійного віку. Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне. Відповідно до вимог статті 49 Закону України № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV \~(Закон №1058-ІV) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років. Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 55 Закону України №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Отже, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №556/1153/17, 11 квітня 2018 року у справі №565/1829/17. Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-ІV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (Порядок №22-1), передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Згідно з абзацом 7 підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-ХІІ). Згідно з положеннями пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України №796-ХІІ). Згідно з положеннями статті 65 Закону №796-XII посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Отже, посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій. У матеріалах справи міститься копія посвідчення 4 категорії серії В-1 громадянина (громадянки), який постійно проживав на території радіологічного контролю у 1986 році. Посвідчення видане 25.08.1993 Київською облдержадміністрацією. У посвідченні зазначено, що пред`явник цього посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом УРСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для осіб, які постійно проживають на території посиленого радіологічного контролю. Форма посвідчення затверджена постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18.06.1991 №44, якою затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зразки посвідчень особам, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи, з вкладишами до них. Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку громадянам, віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В громадянина, який постійно працює і проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю. Форма додатку №5 цього Порядку передбачала надання відомостей про те, що особа постійно працює і проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю в конкретному населеному пункті області. Додаткових умов, як-то проживання не менше як 4 роки станом на 01 січня 1993 року, для видачі посвідчення такого зразка, передбачено не було. У розділі компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4, які мають посвідчення серія В (особи, які постійно працюють і проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю), відсутня інформація про те, що такі особи мають право на зменшення пенсійного віку для виходу на пенсію. У той же час, право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, працювали або проживали визначену кількість років у зоні посиленого радіоекологічного контролю та мають визначений страховий стаж. 01 липня 1992 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №2532-ХІІ. Названим нормативно-правовим актом внесено зміни, зокрема, до статей 11, 14 та 15 Закону України №796-ХІІ, які передбачили їх викладення у редакції, яка діє на день виникнення спірних правовідносин. У зв`язку з прийняття названого Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року "Про Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 501 (далі Порядок №501), постанову Кабінету Міністрів УРСР №44 визнано такою, що втратила чинність. Отже, на момент видачі позивачу посвідчення у 1993 році була чинною постанова Уряду, якою затверджено Порядок №501, пунктом 6 якого передбачено, що громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В. Станом на день видачі посвідчення 01 листопада 1993 року, діяв Порядок №501, який передбачав право на видачу посвідчення при умові підтвердження проживання або праці в певній зоні, проте посвідчення позивача видане на основі Порядку №44, який не передбачав будь-яких строків проживання чи праці в певній території для його видачі, достатнім було проживання на час видачі такого посвідчення. Разом з цим, відповідно до абзацу 2 п. 2 Постанови № 501 дозволено використовувати для видачі громадянам уже виготовлені бланки посвідчень (без вкладишів до них) за зразками, затвердженими Постановою № 44. Таким чином, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що надане позивачем посвідчення 4 категорії серії В-1 громадянина (громадянки), який постійно проживав на території радіологічного контролю у 1986 році, не підтверджує позивачем факту постійного проживання станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю. З урахуванням наведеного колегія суддів вважає обґрунтованими посилання позивача на те, що наявність у неї посвідчення старого зразка, надає право на зменшення пенсійного віку. Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №104250015520 від 15.05.2023 щодо відмови [PERSON] у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII є протиправним та підлягає скасуванню. Оскільки позивач набула права на дану пенсію саме із 55 років, пенсія за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII має бути призначена їй з 28.02.2023, тобто наступного дня після настання 55 років. У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Частиною першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 2361,92 грн.

Результат розгляду: granted