Рішення адміністративного суду від 2023-06-20 00:00:00+03

12.11.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: - визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області щодо невиплати щомісячних страхових виплат з 01.08.2016 року по 01.08.2020 року; - зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області поновити та виплатити йому заборгованість з щомісячних страхових виплат за період з 01.08.2016 року по 01.08.2020 року; - допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати щомісячних страхових виплат у межах суми стягнення за один місяць. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є внутрішньо переміщеною особою та отримувачем страхових виплат. Вказує, що з 01.08.2016 року по 01.08.2020 року страхові виплати йому припинено . Нині він, як внутрішньо переміщена особа, перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області та отримує страхові платежі з 01.07.2020 року безстроково. Проте заборгованість за період з 01.08.2016 року по 01.08.2020 року виплачена йому не була. Позивач вважає, що припинення щомісячних страхових виплат та невиплата заборгованості, є порушенням його прав на соціальний захист. Заперечуючи вимоги адміністративного позову [PERSON] , Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області (далі - відповідач 1) посилається на Порядок надання страхових виплат для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення АТО, затверджений постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 року № 20; Порядок надання страхових виплат для ВПО, затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 року № 27. Відповідач 1 зазначає, що за даними Єдиної інформаційно-аналітичної системи (далі - ЄІАС) Фонду [PERSON] перебував на постійному обліку в Чистяківському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Донецькій області. У цьому відділенні сформована його справа про страхові виплати, де зберігаються оригінали документів, згідно з якими призначались щомісячні страхові виплати. З грудня 2014 року по липень 2016 року [PERSON] отримував щомісячні страхові виплати в Костянтинівському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області. За інформацією, наданою цим відділенням, виплати [PERSON] припинені з 01.08.2016 року у зв`язку зі зміною ним місця проживання та з 01.09.2020 року планувалась передача справи в ЄІАС до Білопільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області. 30.07.2020 року [PERSON] звернувся до Білопільського відділення управління із заявою щодо продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати, де з 01.07.2020 року безстроково отримує ці виплати.03.08.2020 року від Костянтинівського відділення управління виконавчої дирекції ФСС України у Донецькій області була передана електронна справа позивача в ЄІАС до Білопільського відділення управління. За період з 01.08.2016 року по 01.07.2020 року нарахування позивачу страхових виплат відповідачем1 не проводилось з огляду на те, що останній не перебував у нього на обліку. Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року у якості співвідповідача до участі у справі залучено Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Заперечуючи вимоги адміністративного позову [PERSON] , Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - відповідач 2) зазначає, що 25.12.2014 року до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Костянтинівка Донецької області звернувся позивач із заявою про продовження раніше призначеної страхової виплати, яку він отримував від відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Торез (м. Чистякове) Донецької області. Постановою цього відділення [PERSON] продовжено раніше призначену щомісячну страхову виплату з 01.12.2014 року, а також проведено донарахування раніше призначеної, але невиплаченої щомісячної страхової виплати за період з 01.06.2014 року по 30.11.2014 року. Постановою цього відділення від 01.08.2016 року № 0534/73908/29 [PERSON] припинено щомісячні страхові виплати з 01.08.2016 року у зв`язку зі зняттям з обліку потерпілого; причина зняття: зміна місця проживання ВПО. Відповідач 2 зазначає, що у період з 01.08.2016 року по 01.08.2020 року позивач не звертався до жодного із відділень, яке перемістилось на підконтрольну українській владі територію , із заявою про тимчасове продовження раніше призначених страхових виплат, тому він не мав підстав на отримання страхових виплат за цей період. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.06.2022 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову [PERSON] . Висновок суду вмотивований тим, що для продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати позивач має звернутися у встановленому порядку до відповідного територіального органу відповідача і надати документи, передбачені відповідним Порядком надання страхових виплат для ВПО, затвердженим постановою правління Фонду соціального страхування України № 27 від 12.12.2018 року. Проте позивач з серпня 2016 року до 2020 року не звертався у встановленому порядку до будь-якого відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України з заявою про продовження виплати щомісячних страхових виплат. Не погоджуючись із судовим рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в апеляційній скарзі представник позивача [PERSON] - адвокат Корнієнко А.А. просить скасувати судове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.06.2022 року і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Доводи, якими позивач обґрунтовує вимоги апеляційної скарги, по суті, аналогічні доводам, викладеним ним в адміністративному позові. У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності. Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України). За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308). За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід скасувати, з огляду на наступне. Судом встановлено, що за даними Централізованої інформаційно-аналітичної системи Фонду соціального страхування України [PERSON] перебуває на обліку з 01.04.2001 року, має зареєстрований страховий випадок профзахворювання, що отримане 22.04.1988 року (а.с.27). За висновком МСЕК від 08.09.1995 року, серія 2-18 АЖ № 1479 [PERSON] встановлена стійка втрата професійної працездатності 80% та 2 група інвалідності безстроково (а.с.14,16,27). [PERSON] перебував на обліку у Чистяківському міському відділенні УВД ФСС у Донецькій області. З грудня 2014 року по липень 2016 року [PERSON] отримував щомісячні страхові виплати в Костянтинівському відділенні УВД ФСС України у Донецькій області як внутрішньо переміщена особа (а.с.24,26,76-78). Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України , обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням, що набрало законної сили, Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 року у справі № 818/1732/18 за позовом [PERSON] до Білопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії було встановлено, що позивач [PERSON] є особою, переміщеною з району проведення антитерористичної операції, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , спочатку був переміщений за адресою: [ADDRESS] , наразі зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Строк дії довідки внутрішньо переміщеної особи [PERSON] сплинув 26.06.2016 року. Судом встановлено, що з 01.08.2016 року страхові виплати позивачу були припинені (зв. сторона а.с.77). 30.07.2020 року позивач звернувся до Білопільського відділення УВД ФСС України у Сумській області (далі - Білопільське відділення управління) щодо продовження раніше призначеної Чистяківським відділенням Донецької області щомісячної страхової виплати (а.с.26). Постановою від 06.08.2020 року №1801/73908/73908/31 Білопільське відділення управління продовжило виплачувати позивачу раніше призначену щомісячну страхову виплату з 01.07.2020 року безстроково; донарахувало йому виплати за липень 2020 року (а.с.27-28). Листом Управління виконавчої дирекції ФСС України у Сумській області від 27.10.2021 року №3-63-1474/01-15-02 позивача повідомлено, що здійснити йому нарахування та виплату щомісячних страхових виплат за період з серпня 2016 року по червень 2020 року наразі немає можливості, оскільки зазначений у п. 3.8 Порядку № 27 «окремий порядок, визначений Кабінетом Міністрів України» на даний час не затверджений (а.с.50). Крім того, листом Управління виконавчої дирекції ФСС України у Сумській області від 03.11.2021 року №1510/01-15-10 повідомлено представника позивача -адвоката Корнієнка А.А. про те, що внутрішньо переміщені особи мають право на продовження раніше призначених страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду або його відділенні за фактичним місцем проживання (перебування), для чого подають разом з заявою і інші відповідні документи; щомісячні страхові виплати продовжуються (відновлюються) з місяця, в якому надійшла така заява, та фінансуються впродовж тридцяти календарних днів з дати прийняття постанови про продовження раніше призначених страхових виплат, що і було зроблено Білопільським відділенням управління з 01.07.2020 року за його постановою від 06.08.2020 року. Також зазначено, що у зв`язку з отриманням електронної справи потерпілого в серпні 2020 року, Управління не володіє інформацією про заборгованість зі страхових виплат та вважає, що правові підстави для сплати такої заборгованість, відсутні (а.с.24). Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Закон України від 23.09.1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV) відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я. За змістом частини першої статті 2 Закону № 1105-XIV законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів. Відповідно до частини третьої статті 8 Закону № 1105-XIV, робочі органи виконавчої дирекції Фонду (далі - управління) та їх відокремлені підрозділи в районах і містах (далі - відділення) зобов`язані провадити свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду, а згідно із пунктами 1, 2 частини першої статті 9 цього Закону основними завданнями Фонду та його робочих органів є: реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування та надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону. Згідно зі статтею 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку (частина перша), а щомісячна страхова виплата включена до наведеного у частині сьомій цієї норми переліку страхових виплат, як виплата втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, яка застрахованій особі проводяться Фондом протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком (частина п`ята статті 47 Закону № 1105-XIV). Водночас, інформація про право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки зазначаються в Рішенні Фонду оформленому постановою (стаття 44 Закону № 1105-XIV), а припинення страхових виплат може відбуватися лише у передбачених частиною першою статті 46 Закону № 1105-XIV випадках. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.10.2020 у справі №185/3733/17 (касаційне провадження №К/9901/6691/19). Відповідно до частини першої статті 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством. За змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, основи соціального захисту. Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами. Закінчення строку дії довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи не є передбаченою законом підставою для припинення соціальних виплат, а постанови Уряду, на які посилаються відповідачі, є підзаконними нормативно-правовими актами, що обмежують встановлене законодавством право на отримання позивачем належного соціального забезпечення, гарантованого державою у разі, у тому числі, втрати професійної працездатності. У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від нього, на відміну від інших громадян України, здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо соціального страхування. Такий правовий висновок сформований у постанові Верховного Суду від 22.10.2020 року у справі № 185/3733/17(касаційне провадження №К/9901/6690/19). Відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачу з 01.08.2016 року соціальних виплат. Закінчення терміну дії довідки ВПО не є підставою для припинення соціальних виплат. Крім того, як встановлено колегією суддів, та не заперечується відповідачами, позивачу поновлено виплату раніше призначеної щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01.07.2020 року безстроково. Зважаючи на те, що з серпня 2016 року позивачу припинено соціальні виплати за відсутності законодавчо встановлених підстав та протиправно не поновлено їх нарахування та виплату за період з 01.08.2016 року по 01.08.2020 року, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги представника позивача - адвоката Корнієнка А.А. та скасування рішення, з прийняттям нового судового рішення про задоволення вимог адміністративного позову [PERSON] . Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують. При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України). Підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України). Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. На підставі наведеного,

Результат розгляду: granted