Рішення адміністративного суду від 2022-11-08 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просив суд: - визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в особі управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси щодо відмови [PERSON] у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, та видачі відповідного посвідчення; - зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради в особі управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси встановити [PERSON] статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, та видати відповідне посвідчення відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про протиправність відмови відповідача у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, та видачі відповідного посвідчення, оскільки, проходячи службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України, позивачу встановлена IIІ група інвалідності, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків, що підтверджується відповідними документами. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 червня 2022 року, ухваленим в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, задоволений адміністративний позов [PERSON] . Визнані протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в особі управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси щодо відмови [PERSON] у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, та видачі відповідного посвідчення. Зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради в особі управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси встановити [PERSON] статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, та видати відповідне посвідчення відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про не врахування судом першої інстанції того факту, що чинним законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового і начальницького складу, а Національна поліція, як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань. Також, апелянт вказує, що наявне законодавство не містить норм, які б прирівнювали правовий статус поліцейських до осіб рядового та начальницького складу МВС, а Національна поліція України, як центральний орган виконавчої влади не входить до структури МВС України, а лише спрямовується Кабінетом Міністрів України. У відзиві на апеляційну скаргу, позивач, послався на правомірність оскаржуваного рішення та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що позивач, з 2004 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 в Національній поліції України. 14.09.2015 під час проходження служби на посаді міліціонера-альпініста штурмового взводу БМГБОП Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області прапорщик міліції [PERSON] при затриманні особливо небезпечних озброєних злочинців отримав вибухову ЗЧМТ, струс головного мозку, лівобічну сенсоневральну туговухість, вогнепальне осколкове поранення лівого стегна. Періодично з цього приводу перебував на стаціонарному обстеженні у лікарні ДУТМО МВС України в Одеській області. Згідно з Наказом від 08.02.2017 № 213 о/с Головного управління Національної поліції в Одеській області позивача було звільнено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу). З цього приводу 21.02.2017 [PERSON] пройшов огляд комісії № 1 Обласної медико-соціальної експертизи, внаслідок чого, довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки МСЕК серії 12ААА № 297315 встановлено IIІ групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надає право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Також у довідці зазначено про необхідність проведення наступного огляду 01.03.2018 року. Управлінням соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики ОМР з цього приводу видане посвідчення серії [NUMBER] «особи з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи», який має право на пільги встановлених законодавством України для ветеранів війни терміном дії до 01 березня 2018 року. 19.02.2018 позивач знов пройшов огляд комісії № 1 Обласної медико-соціальної експертизи, де згідно до акту огляду МСЕК серії 12ААА № 891754 де у зв`язку з погіршенням стану здоров`я йому було становлено вже ІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надає право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Відповідно до цього Управлінням соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики ОМР з цього приводу продовжено строк дії посвідчення серії [NUMBER] «особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи», який має право на пільги встановлених законодавством України для ветеранів війни. У лютому 2020 року позивач втретє пройшов огляд комісії №1 Обласної медико-соціальної експертизи, де йому також встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків, відповідно до цього Документ сформований в системі Управлінням соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики ОМР з цього приводу знову продовжено строк дії посвідчення серії [NUMBER] «особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи», який має право на пільги встановлених законодавством України для ветеранів війни до 01 березня 2022 року. 15.02.2022 [PERSON] в четвертий раз пройшов огляд комісії № 1 Обласної медико-соціальної експертизи, де згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААВ №521138 де йому було становлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків безстроково, що відповідно до п.1 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надає право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. 18.02.2022 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про продовження статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи» та видачі нового відповідного посвідчення, на що листом від 18.03.2022 № 02-А-6026/1-о, отримав відмову у зв`язку з тим, що згідно довідки МСЕК серії 12ААВ № 521138 від 15.02.2022 позивача визнано особою з інвалідністю травма якої пов`язана з виконанням службових обов`язків, внаслідок чого, встановлено, що права на продовження статусу «особи з інвалідністю в наслідок війни» [PERSON] не має. Не погодившись з відмовою у продовженні статусу «особи з інвалідністю в наслідок війни», позивач звернувся до суду з цим позовом. Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що якщо особа отримала інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, така особа належить до осіб з інвалідністю внаслідок війни та має право на отримання відповідного посвідчення. Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі Закон №3551, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статті 4 Закону №3551 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. Статтею 7 Закону №3551 визначено осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни. У відповідності до положень частини першої статті 7 Закону №3551, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 7 Закону №3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами. З системного аналізу вимог статей 4, 7 Закону №3551 вбачається, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону №3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Зважаючи на викладене, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. У цьому контексті положення ст. 7 Закону №3551 необхідно тлумачити таким чином, що підставою для визнання особи особою з інвалідністю внаслідок війни, у тому числі отриманої під час виконання службових обов`язків, є факт участі особи у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Порядок та умови встановлення інвалідності особам, які звернулися для встановлення інвалідності визначені Положенням про діяльність медичної (військово-лікарської комісії) МВС, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 року №285 (далі Положення №285). Відповідно до пп.пп.1, 5 п.9 Розділу VIII Положення №285 постанови ВЛК про причинний зв`язок поранень (контузій, травм, каліцтв) та захворювань поліцейських, колишніх осіб рядового і начальницького складу приймаються з такими формулюваннями: «Поранення (контузія, травма, каліцтво), отримане під час виконання службових обов`язків у період участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України» - якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане за зазначених обставин; «Захворювання, поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням службових обов`язків при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» - якщо захворювання діагностовано, поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане в період служби в країнах на території інших держав, які вели бойові дії, згідно з Переліком держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63. За відсутності такого зв`язку, Постанова ВЛК приймається з формулюванням, передбаченим пп.2 п.9 Розділу VIII: «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням службових обов`язків» - якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції». Отже, особи начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів, до яких відносився позивач, можуть бути визнані особами з інвалідністю внаслідок війни, якщо вони отримали поранення, контузію, каліцтво або захворювання безпосередньо під час участі у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, в тому числі під час участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами, участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України. Однак, як слідує з матеріалів справи, інвалідність позивача не пов`язана із переліченими вище обставами, а обумовлена травмою, одержаною під час виконання своїх поточних службових обов`язків у мирний час, що в свою чергу виключає підстави для віднесення позивача до осіб з інвалідністю внаслідок війни та для видачі позивачу посвідчення інваліда війни. Отже оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги. При цьому апеляційний суд враховує висновки, викладені зокрема у постановах Верховного Суду від 02 квітня 2021 року у справі № 0540/9350/18-а, від 18 листопада 2020 року у справі №1140/2362/18 та від 30 вересня 2019 року у справі №824/32/19-а, які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Результат розгляду: denied