Рішення адміністративного суду від 2022-04-06 00:00:00+03

У вересні 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов [PERSON] , з урахуванням уточнень, до 25 прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України (Військова частина [NUMBER] ), в якому позивач просить суд: визнати протиправними дії щодо неправильного нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 12.03.2016 рік без встановлення базового місяця січень 2008 року; зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 12.03.2016 рік із встановленням базового місяця січень 2008 року та з урахуванням раніше проведених виплат; визнати протиправними дії щодо неправильного нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2015, 2016 роки без урахування щомісячних додаткових надбавок, винагород та премій, а також індексації грошового забезпечення; зобов`язати здійснити перерахунок та виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2015, 2016 роки, з урахуванням щомісячних додаткових надбавок, винагород та премій, а також індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплаченої суми. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо неправильного нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~01.01.2016 року по 12.03.2016 рік із встановленням базового місяця січень 2008 року. Зобов`язано Білгород-Дністровський прикордонний загін Державної прикордонної служби України донарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 12.03.2016 рік із встановленням базового місяця січень 2008 року та з урахуванням раніше проведених виплат. Визнано протиправними дії Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, які полягають у не нарахуванні та невиплаті [PERSON] грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2015 та 2016 роки, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано Білгород-Дністровський прикордонний загін Державної прикордонної служби України здійснити [PERSON] перерахунок грошової компенсації за не використані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 та 2016 роки, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день звільнення з військової служби 12.03.2016 року, з урахуванням виплаченої суми. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права. Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] проходив військову службу в [INFO] з 04.12.2000 року по 12.03.2016 року. Згідно з витягом з наказу (по особовому складу) начальника [INFO] від 12.03.2016 року № 85-ос, солдата [PERSON] виключено зі списків особового складу прикордонного загону та всіх видів забезпечення, та звільнено у запас за п.п. «в» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». В серпні 2021 року позивач звернувся із заявою до начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якій просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 року по 12.03.2016 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року. Листом від 31.08.2021 року № 11/Б-120 начальник Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України повідомив позивача, що підстави для здійснення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення відсутні, оскільки виплата індексації проведена та виплачена в повному обсязі. Також вказано, що у червні 2015 року збільшився посадовий оклад позивача, тому червень 2015 року є базовим для обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів. Крім того, в серпні 2021 року позивач звернувся із заявою до начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2016 роки під час проходження військової служби. Згідно з витягом з наказу начальника 25 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 17.09.2021 року № 457-ос «Про внесення змін до наказів про особовий склад», на виконання звернення [PERSON] від 18.08.2021 року щодо права військовослужбовця на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку в особливий період, внесено зміни до наказу від 12.03.2016 року № 85-ос, доповнивши абзацом «Виплатити грошову компенсацію за 28 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 та 2016 роки». 22.09.2021 року позивач отримав компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у сумі 1868,82 грн. Позивач зазначає, що розрахунок здійснений відповідачем без врахування щомісячних додаткових виплат (надбавок, винагород, премії) та індексації грошового забезпечення. Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що із прийняттям Постанови від 09.12.2015 року № 1013 базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення є не місяць зростання грошових доходів військовослужбовця (в тому числі у зв`язку із встановленням надбавок, виплати премії, тощо), а місяць, в якому відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець. Суд першої інстанції зазначив, що підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, відбулось на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294, яка набрала чинності 01.01.2008 року. За таких обставин, оскільки доказів підвищення у період з 01 січня 2008 року по 12 березня 2016 року тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, до суду не надано та судом відповідні обставини не встановлено, суд першої інстанції дійшов висновку, що при нарахуванні позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 12 березня 2016 року, базовим місяцем повинен бути січень 2008 року. Також, вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що під час проходження військової служби позивач отримував у складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду, що підтверджується наявною в матеріалах справи особовою карткою грошового забезпечення ф.10 № 3120, отже, така винагорода не може вважатись одноразовою. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій Білгород-Дністровського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, яка полягала у нездійсненні перерахунку розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2015 року по 2016 рік, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день звільнення з військової служби 12.03.2016 року. Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене. Спірним у даній справі є питання щодо застосування місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача в період з 01.01.2016 року по 12.03.2016 року. Так, позивач вважає, що за вказаний період індексація його грошового забезпечення мала проводитись із застосуванням базового місяця - січень 2008 року. В свою чергу, згідно матеріалів справи, відповідач при нарахуванні позивачу індексації з липня 2015 року по березень 2016 року застосовував базовим місяцем червень 2015 року у зв`язку з тим, що у червені 2015 року позивача переведено на іншу посаду з підвищенням тарифної сітки та відповідно із підвищенням інших складових грошового забезпечення. Надаючи оцінку доводам сторін, колегія суддів зазначає наступне. Згідно п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року (в редакція до внесення змін згідно Постанови від 09.12.2015 року № 1013 та відповідно в редакції на час встановлення базового місяця для розрахунку індексації - червень 2015 року), у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. Таким чином, згідно Порядку № 1078, у наведеній редакції, базовим місяцем при розрахунку індексу споживчих цін вважався місяць, у якому відбувається підвищення заробітної плати працівника за рахунок збільшення її постійних складових. Висновки суду у даній справі відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 825/1832/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 825/565/17, у яких Верховним Судом вказано, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації. Крім того, відповідно до вимог п. 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року (в редакції на час встановлення базового місяця для розрахунку індексації - червень 2015 року), для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість, та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи сума індексації зберігається, якщо сума збільшення заробітної плати менша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць. У разі коли сума збільшення заробітної плати більша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць, такий місяць вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації. Колегією суддів встановлено, що у червні 2015 року позивача переведено на іншу посаду з підвищенням тарифної сітки з 8 т.р. до 9 т.р. та відповідно із підвищенням інших складових грошового забезпечення, та відповідачем визначено червень 2015 року в якості базового місяця під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації позивача з липня 2015 року, що відповідає п.п. 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин. Колегія суддів наголошує, що встановлення відповідачем з липня 2015 року базового місяця для розрахунку індексації позивача червень 2015 року не оскаржено позивачем. Разом з цим, позивач вважає, що у зв`язку із внесенням Постановою від 09.12.2015 року \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 1013 змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, з січня 2016 року індексація грошового забезпечення позивача мала проводитись із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, оскільки у січні 2008 році підвищувались посадові оклади військовослужбовців. Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково погодився з вказаними доводами позивача, оскільки норми та положення Порядку № 1078, у редакції Постанови \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 1013 від 09.12.2015 року, яка набрала чинності з 15.12.2015 року та підлягала застосуванню з 01.12.2015 року, на які посилається позивач та суд першої інстанції, не були чинні на час встановлення базового місяця для розрахунку індексації - червень 2015 року, а тому, не можуть бути підставою для перегляду цього базового місяця та відповідно застосування в якості базового місяця - січня 2008 року. Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що базовий місяць, встановлений відповідно до норм, що діяли до внесення змін до Порядку № 1078 (тобто до 15.12.2015 року), перегляду не підлягає. Зазначені обставини та вимоги Порядку № 1078, в редакції на час встановлення базового місяця для розрахунку індексації - червень 2015 року, помилково не були враховані судом першої інстанції при вирішенні справи, внаслідок чого, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про необхідність проведення нарахування індексації позивача, враховуючи базовий місяць - січень 2008 року. Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем при виплаті позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій помилково не враховано щомісячну додаткову грошову винагороду, яка виплачувалась позивачу, до розрахунку грошового забезпечення для виплати вказаної компенсації, з огляду на викладене. Згідно із п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 року № 504/96-ВР (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Відповідно до статті 16-2 вказаного Закону учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Згідно з п. 8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення. Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, позивачу виплачена грошова компенсація за 28 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 та 2016 роки. Однак, до складу грошового забезпечення, з якого розраховувалась вказана грошова компенсація, відповідачем не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду, яку отримував позивач. В апеляційній скарзі відповідач вказує, що ним правомірно не включено щомісячну додаткову грошову винагороду до складу грошового забезпечення, з якого обчислювалась грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, оскільки згідно наказу МВС від 02.02.2016 року № 73 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат. Проте, колегія суддів не погоджується з вказаними доводами апелянта, з огляду на викладене. У пункті другому статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» наведений перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Згідно з пунктом четвертим статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи) (пункт 2 постанови КМУ № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»). Пунктом 1.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року № 425 (чинної та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі -Інструкція № 425) встановлено: до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення; місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством; до складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія); штатна посада - посада, визначена у штаті органу Держприкордонслужби, статус якої визначається встановленим за нею найвищим військовим званням і посадовим окладом. Відповідно до підпункту 4.9.10 пункту 4.9 Інструкції № 425 грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 року з подальшими змінами (чинної та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Постанова № 889) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду: \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 4) військовослужбовцям Національної гвардії (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 5) військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~6) співробітникам кадрового складу (військовослужбовцям) Служби зовнішньої розвідки - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення. Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 Постанови № 889). На виконання постанови КМУ № 889, 02 лютого 2016 року Міністерством внутрішніх справ України видано наказ, яким затверджено Інструкцію № 73 про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України. Пунктом 3 Інструкції № 73 (чинної та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений). Пунктом 8 Інструкції № 73 встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат. Аналізуючи вказані правові норми, колегія суддів наголошує, що структура грошового забезпечення військовослужбовців визначена законом, а тому, не може бути звужена нормами підзаконних нормативно-правових актів. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення (пункт 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Зміст Постанови № 889 свідчить, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер. Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 522/2738/17. Встановлення підзаконним нормативно-правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили. Крім того, ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу. Таким чином, враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови № 889, а не Інструкцій № 73, на яку посилається апелянт, в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховуються одноразові додаткові види грошового забезпечення та інші одноразові виплати, щомісячної додаткової грошової винагороди. На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині здійснення перерахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 та 2016 роки, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день звільнення з військової служби 12.03.2016 року, з урахуванням виплаченої суми. Водночас, вирішуючи справу та зазначаючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, суд першої інстанції помилково не врахував, що позивач у позовних вимогах також просив врахувати у грошове забезпечення для розрахунку грошової компенсації за невикористану відпустку, окрім щомісячної додаткової грошової винагороди, інші щомісячні додаткові надбавки та премії, а також індексацію. Однак, цим позовним вимогам судом першої інстанції взагалі не надано оцінки. В свою чергу, вирішуючи вказані позовні в апеляційному порядку, колегія суддів зазначає, що на день звільнення з військової служби позивачу премія не виплачувалась. Також, судом встановлено, що відповідачем у грошове забезпечення для розрахунку грошової компенсації за невикористану відпустку не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, інші складові, які виплачувались на день звільнення, включені. Разом з цим, колегією суддів також встановлено, що позивачу після звільнення нараховано індексацію грошового забезпечення з липня 2015 року по березень 2016 року, однак, індексація не включена у грошове забезпечення для розрахунку грошової компенсації за невикористану відпустку. Надаючи оцінку вказаним діям відповідача, колегія суддів зазначає наступне. Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року № 2017-III (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078). Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин, за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації. При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078. Так, колегія суддів враховує правовий висновок сформований в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 638/9697/17, згідно якого субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для включення індексації у грошове забезпечення для розрахунку грошової компенсації за невикористану відпустку. Апеляційна скарга не містить жодних обґрунтувань правомірності дій відповідача щодо не включення індексації у грошове забезпечення для розрахунку грошової компенсації за невикористану відпустку. Вказаним вимогам позивача судом першої інстанції взагалі не надано оцінки. Окрім викладеного, суд першої інстанції помилково визначив найменування відповідача станом на момент розгляду справи. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial