Рішення адміністративного суду від 2022-03-02 00:00:00+02

21.09.2021р. [PERSON] звернувся до [INFO] (в/ [NUMBER] ), в якому просив суд: - визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення у вересні 2016 року; у червні 2017 року, одноразової грошової допомоги при звільненні; компенсації за невикористанні дні щорічної основної та дні додаткових відпусток без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди; - зобов`язати здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення у вересні 2016 року; у червні 2017 року; одноразової грошової допомоги при звільненні; компенсації за невикористанні дні щорічної основної та дні додаткових відпусток з врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди; Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.11.2021р. позов задоволено. Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт \~ [INFO] (в/ч [NUMBER] ) подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт просить суд, Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.11.2021р. скасувати та прийняти нове рішення яким в позові відмовити. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України [PERSON] від 11.07.2017р. №347-ос \~майора [PERSON] , заступника начальника відділу прикордонної служби «Верховина Бистра» \~звільнено з військової служби в запас за п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 13.09.2017р. Наказом [INFO] , Прикордонної служби України від №205-ОС [PERSON] , виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення прикордонного загону з 13.09.2017р. Під час проходження служби, позивачу у вересні 2016 відповідач виплатив грошову допомогу на оздоровлення у розмірі - 7355,53 грн.; у червні 2017 року у розмірі - 8584,53 грн., що підтверджується копіями архівних відомостей за 2016-2017 роки; у вересні 2017 року виплатив грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - 24 роки у розмірі 103017,96 грн., що підтверджується архівною відомістю №3 за 2017 рік; у вересні 2017 року \~виплатив грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 8584,83 грн. 31.05.2021р., 13.09.2021р. представник позивача Каверін С.М. звернувся з адвокатськими запитами.(а.с.20; 22) На адвокатські запити відповідач надав письмові відповіді від 11.06.2021р. та 06.07.2021р., \~в яких надав інформацію про нараховану та виплачену індексацію з помісячним розрахунком та вказаними базовими місяцями, копії особистих карток грошового забезпечення, витяги з наказів про зарахування до списків особового складу, про вступ на посаду, виключення із списків частини та усіх видів забезпечення, копії особових карток грошового забезпечення. ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Із змісту ст.122 КАС України видно, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, з наведених вище норм колегія суддів дійшла висновку, що законодавець, обмежуючи період, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Тобто, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч.2 ст.122 цього Кодексу. Таким чином, спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч.5 ст.122 КАС України. За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Отже, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду. Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року також визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя. Однак, строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у ст.122 КАС України та ч.5 цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців. В даній справі, спірні правовідносини виникли щодо звільнення позивача з публічної служби на які поширюється місячний строк звернення з позовом до суду, який передбачений ч.5 ст.122 КАС України. Проте, до суду з вказаним позовом [PERSON] звернувся 21.09.2021р., а звільнився з військової служби 11.07.2017р. тобто, з пропуском місячного строку. При цьому, позивач не надав обґрунтованих пояснень та доказів на їх підтвердження, що перешкоджали йому звернутися з позовом в суд у період з 11.07.2017р. (день виключення позивача зі списків особового складу військової частини) - 21.09.2021р. (день звернення позивача до суду). Отримання [PERSON] від Чопського прикордонного загону (військової частини - [NUMBER] ) письмових відповідей від 11.06.2021р. №11/3802, від 06.07.2021р. № 11/4518 не змінює момент, з якого останній повинен був дізнатись про порушення своїх прав. Дана обставина свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду. При цьому, ст.233 КЗпП України, яка встановлює, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком \~на спірні правовідносини не поширюється \~з огляду на наступне. Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір. З огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору у справах щодо звільнення з публічної служби охоплюється спеціальною нормою ч.5 ст.122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах ст.233 КЗпП України, на що суд першої інстанції не звернув увагу. Слід зазначити, що одноразова грошова допомога при звільненні та грошова допомога на оздоровлення які передбачені \~Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій»\~ \~не є складовою грошового забезпечення військовослужбовця. Із змісту ч.1, ч.2 \~ст.123 КАС України видно, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені ст.123 цього ж Кодексу, згідно з частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Згідно п.8 ст.240 КАС України\~ суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.3,ч.4 ст.123 КАС України. Отже, наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду й відсутності підстав для його поновлення в порядку ч.5 ст.122, \~ч.3. ст.123, ст.240 КАС України. ст.319 КАС України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених ст.ст. 238, 240 цього Кодексу. За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач пропустив строк звернення з позовом до суду без поважних причин, відсутні підстави для поновлення строку звернення до суду, що свідчить про наявність підстав для залишення позову без розгляду. Колегія суддів враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29). Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. ст. 317 КАС України визначено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову якою позов залишити без розгляду.

Результат розгляду: partial