Рішення адміністративного суду від 2022-04-12 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з адміністративним позовом до Поліської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил № 0148/20400/21 від 26.05.2021 року. В обґрунтування позовних вимог вказує те, що постановою Поліської митниці Державної митної служби України від 26 травня 2021 року у справі про порушення митних правил № 0148/20400/21 його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25\~015 гривень 80 копійок. Зі змісту постанови вбачається, що на дату митного оформлення 28 січня 2019 року напівпричепа тентованого для перевезення вантажів марки «SCHMITZ», модель «S01», ідентифікаційний номер (VIN): [NUMBER] в Рівненську митницю ДФС [PERSON] , як директором ПП «ІМЕКС 2112», було задекларовано недостовірну інформацію щодо преференційного походження вказаного вище товару транспортного товару, що в подальшому призвело до зменшення митних платежів в сумі 8338 гривень 26 копійок. Зокрема, підставою для тарифної преференції став рахунок німецької компанії «HAUF NUTZFFAHRZEUGE GmbH» № [NUMBER] від 23 жовтня 2019 року, на якому було складено декларацію походження. Як наслідок, митне оформлення товару проведено та випущено у вільний обіг на митну територію України із застоcуванням тарифної преференції за кодом «410» «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (Абзац перший частини першої статті 29 додатка І-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони)» (графа 36 митної декларації). Умовно нараховано ввізне мито в розмірі 6\~990 гривень 22 копійки. Надалі, в ході постмитного контролю, відповідачем було направлено запит до уповноваженого органу Німеччини щодо підтвердження автентичності та правильності декларації про походження. Проте, на думку відповідача, уповноважений орган Німеччини листом від 27 січня 2021 року № Z 4215 F-1012/20-1 не підтвердив преференційне походження згаданого товару. Відтак відповідач дійшов висновку, що [PERSON] , як особою відповідальною за фінансове врегулювання, з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів, до митного контролю та оформлення було подано неавтентичний документ (рахунок №2019152 від 23 жовтня 2019 року) і, як наслідок, згаданий товар (напівпричеп тентований) не може бути визнаний таким, що має преференційне походження з Європейського Союзу та не має права на тарифну преференцію, а тому вказані порушення з боку [PERSON] призвели до зменшення розміру митних платежів на вказану вище суму. Таким чином, на думку відповідача, [PERSON] вчинив дії, спрямовані на неправомірне зменшення митних платежів, тобто подав митним органам України документи, що містять неправдиві відомості стосовно преференціного походження товару та не сплатив митні платежі у строк, встановлений законодавством, чим вчинив порушення митних правил, передбачене ч. 1 ст. 485 МК України, у чому його й було визнано винним та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів у вказаному вище розмірі. Проте позивач та його представник вважає, що в його діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, а тому постанову відповідача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності вважають протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, оскільки подаючи до митного оформлення рахунок німецької компанії «HAUF NUTZFFAHRZEUGE GmbH» № [NUMBER] від 23 жовтня 2019 року він діяв добросовісно, без жодного умислу щодо заявлення неправдивих відомостей про транспортний засіб і тарифні преференції та зменшення розміру митних платежів. Ствердив, що вказаний рахунок, яким підтверджено преференційне походження товару та застосовано тарифну пільгу, ним подавався у тому вигляді, який йому був наданий йому контрагентом. Вказав, що будь-яких інших документів у його розпорядженні не було, жодних підробок, підмін чи інших протиправних дій, які б спотворювали зміст цього документа ним не вчинялось. Також зазначив, що митний орган не повідомив про жодні порушені кримінальні провадження, судові рішення чи вироки у кримінальних справах, які б підтвердили наявність умислу у його діях на вчинення протиправних дій. Жодних доводів, а тим більше доказів про те, що йому на день подання митної декларації було достеменно відомо, що рахунок від 23 жовтня 2019 року містить неправдиві дані, відповідачем в оскаржуваній постанові та у суді не наведені. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13.12.2021 року залучено Рівненську митницю як правонаступника первісного відповідача замість Поліської митниці Держмитслужби України по справі. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином. причину неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позов не подав.\~ Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 січня 2019 року [PERSON] , як директором ПП «ІМЕКС 2112» та, відповідно, - одержувачем товару, декларантом та особою відповідальною за фінансове врегулювання, з метою митного оформлення та випуску у вільний обіг напівпричепа тентованого для перевезення вантажів марки «SCHMITZ», модель «S01», ідентифікаційний номер (VIN): [NUMBER] в Рівненську митницю ДФС подав митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA204070/2019/020412. Для митного оформлення згаданого транспортного засобу [PERSON] також подано такі супровідні документи: документ про реєстрацію транспортного засобу в Німеччині № [NUMBER] від 30.10.2013 року, рахунок № [NUMBER] від 23.10.2019 року та контракт поставки №23.10.2019 від 23.10.2019 року. Митне оформлення товару було проведено за вказаною митною декларацією та випущено у вільний обіг на митну територію України із застосуванням тарифної преференції за кодом «410» «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (Абзац перший частини першої статті 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони)» (графа 36 митної декларації). Умовно нараховано ввізне мито в розмірі 6 990 гривень 22 копійки. Зокрема, підставою для тарифної преференції став рахунок німецької компанії «HAUF NUTZFFAHRZEUGE GmbH» № [NUMBER] від 23 жовтня 2019 року, на якому було складено декларацію походження. Разом з тим за зверненням відповідача від 14.11.2019 року №9734/34/17-70-19 Департамент митно-тарифного регулювання Держмитслужби України направив запит до уповноваженого органу Німеччини щодо підтвердження автентичності та правильності декларації про походження, складеної експортером на партію товару, сукупна вартість якого не перевищує 6000 євро, на згаданому рахунку №2019152 від 23 жовтня 2019 року. Уповноважений орган Німеччини листом від 27 січня 2021 року №Z 4215 F-1012/20-1 повідомив, що німецька компанія «HAUF NUTZFFAHRZEUGE GmbH» дійсно виставляла та підписувала рахунок № [NUMBER] від 23 жовтня 2019 року, але не оформляла декларацію про походження до нього, що, на думку відповідача, свідчило про не підтвердження преференційного походження товару. У зв`язку з цим відповідач дійшов висновку, що [PERSON] з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів, до митного контролю та оформлення було подано неавтентичний документ (рахунок №2019152 від 23 жовтня 2019 року) і, як наслідок, згаданий товар (напівпричеп тентований) не може бути визнаний таким, що має преференційне походження з Європейського Союзу та не має права на тарифну преференцію. Актом Східної митниці Держмитслужби №4/7.15-19/43012501 від 22.04.2021 року про результати документальної невиїзної перевірки ПП «ІМЕКС 2112» дотримання вимог законодавства України з питань митної справи в частині перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за окремою митною декларацією від 28.10.2019 року №UA204070/2019/020412 встановлено вказані вище порушення законодавства України [PERSON] , що призвели до зменшення розміру митних платежів на загальну суму 8338 гривень 26 копійок, в тому числі: в тому числі ввізне мито - 6990 гривень 22 копійки та податок на додану вартість 1398 гривень 04 копійки. 13 травня 2021 року відповідачем було складено протокол про порушення митних правил №0148/20400/21 в якому зазначено, що [PERSON] вчинив дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежів на загальну суму 8338,26 гривень, тобто подав митним органам України документи, що містять неправдиві відомості стосовно преференційного походження товару та не сплатив митні платежі у строк, встановлений законодавством. 26 травня 2021 року в.о заступника начальника Поліської митниці Держмитслужби Козлинцем І.П. винесено постанову №0148/20400/21, якою визнано позивача винним у вчиненні вказаного вище порушення митних правил, передбаченого частиною 1 статті 485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів у розмірі 25\~015 гривень 80 копійок. Суд не погоджується з таким висновком Рівненської митниці ДМСУ з огляду на наступне. Відповідно до статті 485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів. Відповідно до статті 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Згідно із статтею 489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Статтею 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідно до частини першої статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Згідно статті 22 «Умови складання декларації інвойс» Протоколу І до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена: (a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або (b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро. Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте затверджений експортер у розумінні статті 23 цього Протоколу не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам країни експорту письмове зобов`язання нести повну відповідальність за всі декларації інвойс, у яких він зазначений, так, ніби вони підписані ним власноручно. Декларація інвойс може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується. Відповідно до статті 35 «Стягнення» Протоколу І до Угоди про асоціацію стягнення накладатимуться на кожну особу, що складає документ або спричиняє складання документу, який містить неправильну інформацію про мету здобуття преференційного режиму для товарів, а не на особу, яка імпортує товар. Вказані вище норми права, і зокрема стаття 485 Митного кодексу України, передбачають спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети вказує на те, що правопорушення може бути вчинене виключно з умисною формою вини та лише декларантом або уповноваженою ним особою, оскільки на момент подачі декларації декларант (уповноважена ним особа) повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві відомості вплинули на розмір митних платежів, які необхідно сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару. Як вбачається з матеріалів справи під час митного оформлення вказаного вище транспортного засобу позивачем супровідні документи на цей транспортний засіб готувались і надавались його іноземним контрагентом, доставка автомобіля згідно умов контракту поставки від 23.10.2019 року №23.10.2019 здійснювалась також за рахунок цього контрагента та його ж представником, який і надав позивачу усі супровідні документи, в тому числі і рахунок № [NUMBER] від 23 жовтня 2019 року. На момент митного оформлення підстав сумніватися у дійсності та правдивості (за визначенням відповідача - «автентичності») цього супровідного документа у позивача не було, він, за його твердженням, не містив ознак підробки, які б спотворювали зміст цього документа. Разом з тим слід зазначити, що відповідачем не направлялось запиту до іноземного контрагента позивача щодо отримання оригінального (за його твердженням «автентичного») документа для можливості співставити такий документ із тим документом, що був наданий для митного оформленням. Також відповідачем не було здійснено успішних спроб опитати представника іноземного контрагента позивача, який здійснював безпосередню доставку транспортного засобу на митну територію України, щодо обставин оформлення та надання позивачу супровідних документів і зокрема рахунку № [NUMBER] від 23 жовтня 2019 року. За приписами ч. 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до положень ст. 90 КАС України жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 508 Митного кодексу України у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи. Згідно частини другої цієї статті до процесуальних дій належать: складення протоколу про порушення митних правил; опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб; витребування документів, необхідних для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірених їх копій чи витягів з них; а також інші процесуальні дії. Суд вважає, що відповідач не довів наявності у діях позивача [PERSON] наявність будь-яких ознак суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України. За змістом ст. 485 Митного кодексу України вбачається, що для настання відповідальності за вказаною статтею необхідно встановити спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети вказує на те, що правопорушення має бути вчинено виключно з умисною формою вини, оскільки декларант (уповноважена ним особа) має усвідомлювати що він подає для митного оформлення неправдиві відомості про товар (його походження, тощо) і таке його усвідомлення чітко пов`язане з протиправною метою, чого відповідачем доведено не було. В судовому засідання не було здобуто належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що позивачу було відомо, що він подає для митного оформлення підроблений рахунок № [NUMBER] від 23 жовтня 2019 року, чи що саме позивач підробив чи спотворив зміст оригінального документа для уникнення (зменшення) сплати митних платежів. Наявність в матеріалах справи листа уповноваженого органу Німеччини від 27.01.2021 року, який повідомив, що компанія «HAUF NUTZFFAHRZEUGE GmbH» не оформляла декларацію про походження на спірний товар (напівпричеп тентований), яка однак підтвердила, що вона виставляла та підписувала рахунок № [NUMBER] від 23 жовтня 2019 року, саме по собі не може бути беззаперечним доказом винуватості [PERSON] у вчиненні дій спрямованих на неправомірне звільнення від сплати митних платежів згідно ст. 485 МК України. Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Жодних процесуальних дій щодо отримання доказів наявності у позивача мети неправомірного звільнення від сплати митних платежів, внаслідок чого можна було прослідкувати наявність прямого умислу в його діях, відповідачем не проведено та до матеріалів провадження не долучено. Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Враховуючи викладене, судом вбачається, що в діях позивача склад порушення митних правил, відповідальність за яке встановлена статтею 485 Митного кодексу України, належним чином не доведений і не встановлений. При цьому суд вважає необхідним звернути увагу на те, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 454,40 грн. На підставі вище наведеного,

Результат розгляду: granted