Рішення адміністративного суду від 2022-04-26 00:00:00+03

Головне управління ДПС України у Львівській області, 08.07.2019, звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) податковий борг у сумі 170008,02 грн. Обґрунтовує позов наявністю у \~\~\~\~відповідача податкового боргу по податкових зобов`язаннях з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості у сумі 170 008 грн 02 коп, який виник у зв`язку із несплатою такого відповідачем у встановлені податковим законодавством строки.\~ \~\~Зазначає, що вказана сума є узгодженою та не сплаченою відповідачем до бюджету, тому просить таку стягнути в судовому порядку. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління ДПС у Львівській області та оскаржило в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та винести постанову, якою позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги покликається на те, що згідно баз даних Державного реєстру фізичних осіб [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . З огляду на викладене, контролюючим органом правомірно скеровано податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу за місцем податкової адреси відповідача. Представник відповідача, 25.04.2022 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з бажанням реалізувати своє право на подання відзиву на апеляційну скаргу та враховуючи запровадження воєнного стану. Однак, суд апеляційної інстанції визнав причини неявки у судове засідання [PERSON] не поважними та відмовив у задоволенні цього клопотання. Крім цього, неявка сторін або інших учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному \~розгляду справи. Разом з тим, сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце. У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів. Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.07.2021 № 267998999 (далі - інформаційна довідка) [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2018 № 669, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] , набув у власність об`єкт нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.09.2018 № 43137577 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нежитлового приміщення за [PERSON] . Згідно з інформаційною довідкою право власності на об`єкт нежитлового приміщення припинено 14.05.2021 на підставі рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Мельничук О.В. за № 58141413. Відповідно до розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік по об`єктах оподаткування, які належать [PERSON] , на об`єкт нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 170 008 грн 02 коп. ГУ ДПС у Львівській області 07.05.2020 прийнято податкові повідомлення-рішення: - № 0104109-5806-1320, яким [PERSON] визначено податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у розмірі 68 675 грн 06 коп; - № 0104110-5806-1320, яким [PERSON] визначено податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у розмірі 65 749 грн 79 коп; - № 0104111-5806-1320, яким [PERSON] визначено податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у розмірі 35 583 грн 17 коп. ГУ ДПС у Львівській області 02.02.2021 сформовано податкову вимогу № 6013-13 на суму 170 008 грн 02 коп, яку направлено рекомендованим листом на адресу: [ADDRESS] . Поштова кореспонденція з вкладеною податковою вимогою повернулася по причині відсутності адресату за вказаною адресою, що підтверджено довідкою Укрпошти про причини повернення/досилання, прикріпленою до рекомендованого листа. Несплата [PERSON] податкового боргу зумовила звернення контролюючого органу \~до суду з позовом про стягнення такого. Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ДПС у Львівській області не дотримано встановленої законодавством процедури, що передує стягненню з [PERSON] податкового боргу, так як, позивачем не надано доказів вручення податкової вимоги відповідачу. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки\~ \~\~та у розмірах,\~ \~\~встановлених цим Кодексом\~ \~\~та законами з питань митної справи. Згідно з п. 36.1. ст. 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Пунктом 38.1 ст. 38 цього Кодексу передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно п.п. 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом. Пунктом 57.3. ст. 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 вказаного Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. Відповідно до 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України, надано право платнику податків з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При цьому при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 ст. 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Відповідно до п. 266.2.1. ст. 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Пунктами 266.3.1.-266.3.2. ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Суд апеляційної інстанції зазначає, що податковий борг, у спірних правовідносинах, виник у зв`язку із несплатою відповідачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та земельного податку. Зокрема, в результаті несплати відповідачем сум податкових зобов`язань згідно податкових повідомлень-рішень: - № 0104109-5806-1320, яким [PERSON] визначено податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у розмірі 68 675 грн 06 коп; - № 0104110-5806-1320, яким [PERSON] визначено податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у розмірі 65 749 грн 79 коп; - № 0104111-5806-1320, яким [PERSON] визначено податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у розмірі 35 583 грн 17 коп. Суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом заявленого позову є стягнення податкового боргу, отже предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом цього позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду цієї справи здійснювати їх правовий аналіз. Отже, з урахуванням викладених законодавчих приписів, дослідженню і оцінці підлягають питання чи набула сума податкового зобов`язання визначена контролюючим органом у податкових повідомлень-рішень статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу та з огляду на встановлене, чи були правові підстави для її стягнення. Як встановлено вище судом апеляційної інстанції, податковий борг в сумі 170008,02 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у відповідача виник в результаті несплати ним сум податкових зобов`язань, згідно податкових повідомлень-рішень від 07.05.2020 № 0104109-5806-1320, № 0104110-5806-1320, № 0104111-5806-1320 Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем не надано доказів того, що вказані вище податкові повідомлення-рішення є скасованими. Отже, сума боргу яку просить стягнути контролюючий орган, в розмірі 170008,02, набула статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу, а тому така підлягає стягненню з відповідача. Суд апеляційної інстанції зауважує, що суд першої інстанції покликався, що ГУ ДПС у Львівській області не дотримано встановленої законодавством процедури, що передує стягненню з [PERSON] податкового боргу, так як, позивачем не надано доказів вручення податкової вимоги відповідачу. Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, з огляду на таке. Пунктом 42.1. цієї статті, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті. Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (п. 42.3 ст. 42 ПК України). Відповідно до пункту\~ 42.5. статі 42 Податкового кодексу\~ у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Пунктом\~ 58.1. статті 58 Податкового кодексу\~ встановлено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до\~ статті 54 цього Кодексу\~ (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено передбачені цим пунктом факти. Відповідно до пункту\~ \~\~58.3 статті 58 Податкового кодексу\~ податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному\~ статтею 42 цього Кодексу. Згідно пункту\~ 59.1 статті\~ \~\~59 Податкового кодексу\~ у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Наказом Міністерства доходів і зборів № 610 від 30.06.2017 затверджено Порядок направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі\~ \~\~- Порядок № 610), який визначає механізм формування, надсилання (вручення) та відкликання податкових вимог контролюючими органами. Згідно із пунктом\~ \~\~2 розділу ІІ Порядку № 610, податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції. Розділ IV. Порядку № 610 регулює надсилання (вручення) контролюючими органами податкових вимог платникам податків. Так, відповідно до п. 7 Розділ IV. Порядку № 610, податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному абзацом третім пункту 6 цього розділу. У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Пунктом\~ 45.1 статті\~ \~\~45 Податкового кодексу\~ обов`язок платника податків - фізичної особи\~ \~\~визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси. Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно інформаційних баз даних ГУ ДПС у Львівській області, податкова адреса [PERSON] [ADDRESS] (а. с. 69). Суд апеляційної інстанції зауважує, що позивачем податкову вимогу та податкові повідомлення-рішення, на підставі яких сформовано податкову вимогу № 6013-13 на суму 170 008 грн 02 коп було надіслано рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу: [ADDRESS] . Однак, таке повідомлення вручене відповідачу не було, у зв`язку відсутність адресата за цією адресою. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідач покликається на те, що адресою його реєстрації є: [ADDRESS] і саме на цю адресу контролюючий орган зобов`язаний був надсилати податкову вимогу. Однак, суд апеляційної інстанції не бере до уваги вказані покликання, з огляду на наступне. Так, наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822, затверджено Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (далі Положення). Згідно п. 1 Розділу ІІ Положення, усі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру у порядку, визначеному цим Положенням. Фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки або Повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою № 5ДР (додаток 12) або Заяви за формою № 5ДРП \~(додаток \~13) відповідно. Проаналізувавши вищенаведену норму, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що фізичні особи, зобов`язані подавати до контролюючого органу відомості про зміну своєї податкової адреси. Разом з тим, жодні зміни щодо своєї адреси, [PERSON] до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків не внесено, оскільки останнім не подано заяви за формою 5ДР. Отже, за встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає, що контролюючим органом, відповідачу, надсилалася податкова вимога від 02.02.2021 № 6013-13 за належною адресою. Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки податковий борг в сумі 170008,02 грн є узгодженим, податкова вимога та податкові повідомлення-рішення на підставі яких сформовано ця вимога є чинні і не скасовані, докази вжиття відповідачем заходів щодо погашення податкової заборгованості відсутні, а тому ця сума підлягає стягненню в судовому порядку з [PERSON] . Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що, відповідно до приписів\~ ст. 317 КАС України, є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови задоволення позову.

Результат розгляду: granted