Рішення адміністративного суду від 2022-03-04 00:00:00+02

08.07.2021р. [PERSON] звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив суд: - визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови йому в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019р. на підставі довідки Департаменту персоналу МВС України від 11.05.2021р. №22/6-1910, виданої станом на 05.03.2019р. у відповідності до ст.ст.43,63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704; - зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області перерахувати та виплачувати з 01.04.2019р. йому пенсію на підставі довідки Департаменту персоналу МВС України від 11.05.2021р. №22/6-1910, виданої станом на 05.03.2019р. у відповідності до ст.ст.43,63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704, а також здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 05.03.2019р. по день проведення перерахунку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На підставі довідки від 11.05.2021р. №22/6-1910, виданої уповноваженим органом, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення перерахунку основного розміру його пенсії, однак пенсійним органом протиправно та безпідставно не було здійснено відповідного перерахунку. Ухвалою суду 1-ї інстанції від 13.07.2021р. залучено до участі у справі ПФУ в якості другого відповідача. Представники відповідачів надали до суду першої інстанції письмові відзиви, у якому позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов [PERSON] - задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.12.2019р. на підставі довідки Департаменту персоналу МВС України від 11.05.2021р. №22/6-1910. Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області перерахувати з 01.12.2019р. пенсію [PERSON] на підставі довідки Департаменту персоналу МВС України від 11.05.2021р. №22/6-1910. При цьому, суд першої інстанції зобов`язав ПФУ забезпечити своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати перерахованої пенсії з 01.12.2019р. по день проведення перерахунку на підставі довідки Департаменту персоналу МВС України від 11.05.2021р. №22/6-1910 про розмір грошового забезпечення. У задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції - відмовив. Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ПФУ 11.10.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2021р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач вказує на декілька підстав. По-перше, відповідач стверджує про те, що, зобов`язуючи ПФУ здійснити виплату пенсії позивачу, суд першої інстанції не врахував розмежування компетенції ПФУ та ГУ ПФУ в Одеській області щодо можливості реального виконання такого зобов`язання. Тобто, покладення судом 1-ї інстанції зобов`язань з виплати пенсії на ПФУ (апелянта) не узгоджується із чинним законодавством, адже визначений механізм виплати пенсій, не передбачає участі ПФУ у процедурі виплати пенсії. На думку апелянта, висновки суду першої інстанції щодо передачі компетенції про виплату пенсії від ГУ ПФУ в Одеській області до ПФУ є помилковими. По-друге, відповідач вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 31.03.2021р. у справі №240/12017/19 про дотримання строків звернення до суду та не застосував до позивача відповідні наслідки такого пропуску. 19.10.2021р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою відповідача, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПФУ та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження. Інші учасники справи, у свою чергу, рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржили та правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України). Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги ПФУ, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення. Судом першої інстанції встановлені наступні обставини. Позивач - [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 11.05.2021р. Департаментом персоналу МВС України, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2021р. у справі №420/13445/20, було підготовлено довідку про розмір грошового забезпечення позивача №22/6-1910 та направлено її до ГУ ПФУ в Одеській області. З надісланої до ГУ ПФУ в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії позивача від 11.05.2021р. №22/6-1910 вбачається те, що для перерахунку пенсії позивача має бути застосовано грошове забезпечення виходячи з наступних його складових та розмірів: посадовий оклад - 2910 грн., оклад за військовим (спеціальним) званням - 740 грн., надбавка за вислугу років - 40% - 1460 грн., надбавка за особливості проходження служби - 50% - 2555 грн., премія - 85% - 2473,50 грн., всього - 10138,50 грн. 27.05.2021р. позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою, у якій просив провести перерахунок розміру пенсії відповідно до вказаної довідки Департаменту персоналу МВС України від 11.05.2021р. №22/6-1910. Однак, листом ГУ ПФУ в Одеській області від 24.06.2021р. за №10175-9364/КО-02/8-1500/21 позивача повідомлено про відсутність підстав для проведення перерахунку його пенсії на підставі зазначеної вище довідки. Не погоджуючись із такими діями (рішенням) відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду. Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірних дій ГУ ПФУ в Одеській області. Водночас, посилаючись на окремі положення постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020р. №1279 «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги», суд першої інстанції дійшов висновку, що вчинити дії в інтересах позивача, зокрема, стосовно фінансування виплати пенсії наразі може саме ПФУ. Проте, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не у повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх частково необґрунтованими, з огляду на наступне. Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом. Апелянт, в особі ПФУ, заявляючи вимоги про скасування рішення суду 1-ї інстанції, фактично вказує дві підстави, а саме: пропуск позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та помилкове тлумачення судом першої інстанції вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020р. №1279 «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги». Оскільки ч.1 ст.308 КАС України вимагає розглядати законність та обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції тільки в межах апеляції суб`єкта владних повноважень, суд апеляційної інстанції зосереджує увагу на такому. Довід ПФУ щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, а також не врахування правових висновків Верховного Суду щодо строків звернення до суду, викладених у постанові від 31.03.2021р. у справі № 240/12017/19, колегія суддів оцінює наступним чином. У зазначеному судовому рішенні Верховний Суд вказав, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. Відповідно до ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Загальні правила, закріплені у КАС України, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів. Разом із тим, поняття «повинна була дізнатись», використане у ст.122 КАС України, варто тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: така особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Матеріали ж даної адміністративної справи беззаперечно свідчать про те, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2021р. у справі №420/13445/20, Департамент персоналу МВС України лише 11.05.2021р. видав позивачу довідку №22/6-1910 про розмір його грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, та направив її до ГУ ПФУ в Одеській області. Втім, 24.06.2021р. ГУ ПФУ в Одеській області листом №10175-9364/КО-02/8-1500/21 відмовило позивачу у проведенні перерахунку його пенсії відповідно до отриманої від Департаменту персоналу МВС України оновленої довідки від 11.05.2021р. №22/6-1910. Позивач, у свою чергу, оскаржив такі дії ГУ ПФУ в Одеській області шляхом подання до суду даного позову. Наведені обставини свідчать, що строк звернення до суду з даним адміністративним позовом [PERSON] не пропустив, оскільки підстава для перерахунку та виплати його пенсії виникла лише після видачі оновленої довідки про грошове забезпечення, а тому і відлік строку на подання до суду позову починається саме з дати видачі оновленої довідки від 11.05.2021р. №22/6-1910. Разом із тим, оцінюючи другий довід апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов помилкових висновків щодо зобов`язання ПФУ здійснити фінансування виплати перерахованої пенсії позивача. Так, на думку колегії суддів помилковим є застосування до спірних правовідносин «Порядку виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020р. №1279), адже цією постановою змінений лише порядок фінансування виплати пенсій. Фінансування виплати пенсій здійснювалось і в період до 01.04.2021р. також ПФУ, але через територіальні органи, а виплати здійснювались через рахунки пенсіонерів у банках або ж через поштові відділення. Зазначеним вище нормативним актом затверджено саме порядок виплати і доставки пенсій, а також грошової допомоги за місцем фактичного проживання її одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку. Пунктом 1 цього Порядку регламентовано, що він визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам у готівковій формі за зазначеним у заяві місцем їх фактичного проживання в межах України організаціями, що згідно із законодавством мають право здійснювати виплату і доставку пенсій та грошової допомоги. Тобто, Порядок №1279 ніяким чином не змінив повноваження ПФУ та його територіальних органів щодо призначення, нарахування та виплати пенсій. Як передбачено пп.7,8 п.4 «Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління» (затв. постановою Правління ПФУ від 22.12.2014р. за №28-2), управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, окрім іншого: призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. За ч.1 ст.52 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-XII, пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, пенсії виплачуються органами ПФУ за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання. Згідно з пп.5 п.4 «Положення про головні управління ПФУ в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі», головні управління відповідно до покладених завдань здійснюють призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пунктом 4.10 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (затв. постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1), процедура виплати територіальним органом Пенсійного фонду пенсії визначена наступним чином: нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії. Механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, що визначений Порядком №1279, не передбачає участі ПФУ у процедурі виплати пенсії. Системний же аналіз ст.ст.52-62 Закону №2262-XII, а також положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV ст.47 (щодо виплати пенсій організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків), ст.48 (щодо виділення часток пенсій, що підлягають виплаті), ст.49 (щодо повноважень територіальних органів Пенсійного фонду України припиняти виплату пенсій), ст.50 (стосовно порядку здійснення та обчислення розміру відрахування з пенсії, що належить пенсіонерові до виплати), а також інших наведених вище положень дозволяє дійти висновку, що виплата пенсії включає щомісячне нарахування територіальним органом Пенсійного фонду належних пенсіонерові виплат (з урахуванням здійснення відрахувань за виконавчими документами, розподілу пенсії для осіб, які перебувають на повному державному утриманні тощо), оформлення документів про нараховану суму пенсії (відомість на виплату пенсій, грошової допомоги або списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки), передачу виплатних документів уповноваженим на виплату пенсій організаціям або банкам, що також здійснюється територіальними органами ПФУ. Отже, функції з виплати пенсій є дискреційними повноваженнями головних управлінь ПФУ, що прямо встановлено вищенаведеними положеннями законодавства. Згідно з п.1 «Положення про ПФУ» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014р. №280) ПФУ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Підпунктом 4 п.4 Положення №280 регламентовано, що ПФУ забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законом, При цьому, ПФУ організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо, зокрема, здійснення контролю за призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ, інших джерел, визначених законодавством (пп.6 п.4 цього Положення). Відповідно до п.10 «Порядку казначейського обслуговування коштів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2017р. №312), асигнування з державного бюджету, які виділяються для забезпечення пенсійних виплат, і кошти ПФУ, що надходять на видатковий рахунок, ПФУ розподіляє та спрямовує на фінансування пенсій та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством, а також видатків головним управлінням ПФУ згідно з потребою на виплату допомоги на поховання, відрахувань з пенсії тощо. Під «бюджетним фінансуванням» розуміють сукупність грошових відносин, пов`язаних із розподілом і використанням коштів централізованого грошового фонду держави, які реалізуються безоплатно і безповоротно шляхом надання бюджетних коштів юридичним та фізичним особам для проведення заходів, передбачених бюджетом. Спеціальних підрозділів, які безпосередньо виплачують пенсію одержувачам, в ПФУ не створено. Повноважень формувати виплатні документи (списки на виплату пенсій, відомості) шляхом включення до них нарахованих конкретним одержувачам сум пенсії та підписувати їх ПФУ не має. З наведеного слідує, що поняття фінансування виплати пенсії та виплата пенсії є принципово різними поняттями, які передбачають проведення відмінних між собою адміністративних процедур, а тому не можуть бути ототожнені. При цьому, у суду відсутні обґрунтовані підстави вважати, що ПФУ не буде виконано обов`язок з фінансування виплати пенсії позивача, права позивача у вказаній частині не порушені, з огляду на що відсутні правові підстави для додаткового зобов`язання апелянта здійснювати таке фінансування. Колегія суддів зазначає, що виплата пенсій військовослужбовцям проводиться на підставі ст.52 Закону №2262-XII, виключно через установи акціонерного товариства Державний ощадний банк України, що помилково не було враховано судом першої інстанції. При цьому, суд 1-ї інстанції, залучаючи до справи ПФУ та покладаючи на нього зобов`язання з виплати пенсії помилково вирішив, що відбулося фактичне (компетенційне) правонаступництво. Так, фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкт; владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи. Положення законодавства, якими функції з виплати пенсії покладено на головні управління Фонду, є чинними. Головні управління Фонду не ліквідовані і в стані припинення не перебувають. Будь-яких нормативно-правових актів щодо покладення на ПФУ функцій із виплати пенсій не приймалось. Таким чином, фактичного (компетенційного) адміністративного правонаступництва не відбулося, оскільки відсутні врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції. З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язок стосовно виплати пенсії покладається на пенсійний орган, в якому пенсіонер перебуває на обліку, яким в даному випадку є ГУ ПФУ в Одеській області до якого позивач і звертав свої позовні вимоги. Отже, доводи апеляційної скарги лише частково знайшли своє підтвердження. У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку щодо помилковості обраного судом першої інстанції способу відновлення порушеного права позивача шляхом зобов`язання ПФУ здійснити фінансування виплати перерахованої пенсії позивача, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині має бути скасоване, з ухваленням нового - про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області провести виплату позивачу перерахованої пенсії.

Результат розгляду: partial