Рішення адміністративного суду від 2022-04-28 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 1. Громадянка Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, в якому просила: - визнати протиправним (незаконним) та скасувати рішення відповідача від 05.01.2021 № 74014300006247 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну - [PERSON] ; - зобов`язати відповідача прийняти рішення про видачу позивачу дозволу на імміграцію в Україну. 2. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості прийнятого ним рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію. Зазначає, що в ньому відсутнє мотивування прийнятого рішення, з оскаржуваного рішення не вбачається, які саме відомості є неправдивими, або які саме документи є підробленими. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 3. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.04.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2021, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 05.01.2021 № 74014300006247 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] . Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області повторно розглянути заяву від 16.07.2020 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] . В решті позову відмовлено. 4. При прийнятті рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено належними та допустимими доказами факту свідомого зазначення позивачем неправдивих відомостей у його заяві про надання дозволу на імміграцію в України. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 5. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати повністю, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 6. Підставою касаційного оскарження судових рішень відповідач вказує пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, скаржник зазначає, що у постановах Верховного Суду відсутній висновок щодо питання застосування абзацу п`ятого статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у правовідносинах, що регулюються законодавством України про імміграцію, положення якого вимагають подання разом із заявою про надання дозволу на імміграцію документа про місце проживання особи та повідомлення відповідних достовірних відомостей. Позиція інших учасників справи 7. Відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій. Рух касаційної скарги 8. Ухвалою Верховного Суду від 24.09.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області. 9. Ухвалою Верховного Суду від 27.04.2022 адміністративну справу призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні. Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи 10. [PERSON] є громадянкою Федеративної Республіки Нігерія. 11. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.09.2019, позивач перебуває у шлюбі з громадянином Азербайджанської Республіки [PERSON] . 12. 16.07.2020 позивач звернувся до Новозаводського районного відділу у м. Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, в якій зазначив місце проживання в Україні: [ADDRESS] . 13. Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області звернулось з запитом № 7401.5-5054/74.2-20 від 31.07.2020 до Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо надання інформації, відповідно до якої може бути прийнято рішення про відмову у наданні громадянці Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] дозволу на імміграцію в Україну. 14. Листом Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 02.09.2020 № 3451/55/124/02-2020 відповідача повідомлено, що проведеною перевіркою встановлено, що громадянка Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] звернулася до територіального підрозділу Державної міграційної служби з відповідною заявою не за місцем проживання, повідомивши неправдиві відомості, оскільки в ході перевірки квартири [ADDRESS] встановлено, що дана особа не проживала та не проживає за вказаною адресою. Повідомлено, що наявні підстави для відмови в оформленні та видачі посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянці Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] . 15. За результатами розгляду матеріалів про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] відповідачем 05.01.2021 складено висновок, яким встановлено, що громадянка Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] подала про себе свідомо неправдиві відомості та вирішено відмовити у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] . 16. Рішенням Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 05.01.2021 № 74014300006247 на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ Релевантні джерела права й акти їх застосування (чинні на час виникнення спірних правовідносин) 17. Згідно із статтею 3 Закону України «Про імміграцію» правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. 18. Відповідно до статті 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію. 19. Частиною п`ятою статті 9 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. 20. За змістом статті 10 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України. 21. Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок № 1983). 22. Відповідно до пункту 10 Порядку № 1983 заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах. 23. Пунктом 11 Порядку № 1983 визначено документи, які разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються для отримання дозволу на імміграцію подаються, зокрема абзацом 5 вказаного пункту передбачено подання документу про місце проживання (в Україні та за кордоном). 24. Згідно пункту 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції. 25. Пунктом 14 Порядку № 1983 перебачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит. 26. Відповідно до пункту 16 Порядку № 1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи 27. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України). 28. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України). 29. Зі змісту ухвали Верховного Суду від 24.09.2021 слідує, що касаційне провадження у справі відкрито з підстав, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування абзацу п`ятого статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у правовідносинах, що регулюються законодавством України про імміграцію, положення якого вимагають подання разом із заявою про надання дозволу на імміграцію документа про місце проживання особи та повідомлення відповідних достовірних відомостей. 30. Так, відповідно до абзацу п`ятого статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. 31. Спірні ж правовідносини врегульовано Законом України «Про імміграцію» та Порядком № 1983, положеннями яких передбачено, що для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються, зокрема, документ про місце проживання особи. 32. Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем на підтвердження обставин проживання за адресою: [ADDRESS] при зверненні до Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області з відповідною заявою було надано довідку про реєстрацію місця проживання особи Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 02.07.2020 № 10434. 33. Підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну став висновок Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області від 05.01.2021 про те, що громадянка Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] подала про себе неправдиві відомості, а саме щодо місця проживання за адресою: [ADDRESS] . 34. Такий висновок відповідачем зроблено на підставі листа Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 02.09.2020 № 3451/55/124/02-2020, в якому повідомлено, що під час перевірки можливого місця реєстрації громадянки Федеративної Республіки Нігерія [PERSON] встановлено, що зазначена громадянка за вказаною у листі адресою не проживала та не проживає. 35. В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач вказує про неправильне застосування судами положень абзацу п`ятого статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки судами зроблено висновок, що довідка про реєстрацію місця проживання є підтвердженням місця проживання та спростовує інформацію про надання позивачем свідомо неправдивих відомостей. 36. Водночас, зі змісту оскаржуваних рішень встановлено, що підставою для задоволення позовних вимог позивача та скасування оскаржуваного рішення було саме те, що в основу спірного рішення відповідача покладені неналежні дані, які вказують на те, що позивачем було надано свідомо неправдиві відомості про місце (адресу) свого проживання на території України. 37. Верховний Суд зауважує, що аналіз положень статті 10 Закону України «Про імміграцію» дає суду підстави для висновку, що чинним законодавством підставою для ненадання дозволу на імміграцію визначено свідоме надання неправдивих відомостей. Однак, відповідач для визначення дій позивача як свідоме надання неправдивих відомостей врахував лише відповідь Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України. 38. Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідачем не надано доказів про надання позивачем свідомо неправдивих відомостей про місце (адресу) свого проживання на території України, а тому у відповідача були відсутні підстави для прийняття спірного рішення, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну. 39. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування судами норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 40. За змістом пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення. 41. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Висновки щодо розподілу судових витрат 42. Відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. 43. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Результат розгляду: denied