Рішення адміністративного суду від 2022-08-16 00:00:00+03

23.07.2021 [PERSON] звернулась до суду з позовом до Луганської обласної прокуратури, в якому просила суд: 1) визнати бездіяльність Луганської обласної прокуратури, яка відповідно до ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) з 14.09.2020 є правонаступником прокуратури Луганської області, щодо неналежного розрахунку з позивачем, а саме невиплати [PERSON] частини заробітної плати, а саме: посадового окладу, встановлених надбавок до посадового окладу, компенсації щодо невикористаної щорічної відпустки за 78 днів, а також щомісячної премії, визначених в порядку та в розмірах передбачених ч.ч. 2, 3-5 та 7 ст. 81 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII); 2) зобов`язати Луганську обласну прокуратуру нарахувати заробітну плату [PERSON] з 26.03.2020 по 05.05.2020 у порядку та спосіб, визначений ч.ч. 2, 3-5 та 7 ст. 81 Закону № 1697-VII з урахуванням усіх встановлених надбавок до посадового окладу, премій та компенсації за невикористану відпустку; 3) зобов`язати Луганську обласну прокуратуру виплатити [PERSON] грошові кошти, які складають різницю між фактично отриманою з 26.03.2020 по 05.05.2020 заробітною платою та належною до виплати заробітною платою, розрахованою у порядку та спосіб, що визначений ч.ч. 2, 3-5 та 7 ст.81 Закону № 1697-VII з урахуванням усіх встановлених надбавок до посадового окладу, премій та компенсації за невикористану відпустку з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач з 17.02.1997 по 05.05.2020 працювала в органах прокуратури України на різних прокурорських посадах. Наказом прокурора Луганської області № 522-к від 30.04.2020 позивача звільнено з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII. Починаючи з 01 липня 2015 року заробітна плата прокурорів повинна регулюватися виключно ст. 81 Закону № 1697-VII. Проте, починаючи з липня 2015 року по дату звільнення позивача (05.05.2020) заробітна плата прокурорів регулювалася постановами Кабінету Міністрів України, тобто підзаконними нормативними правовими актами, що суперечить нормам Конституції України, Закону № 1697-VII та нормам міжнародного права. Враховуючи, що рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 прийнято 26.03.2020, яким визнано неконституційним положення п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, право на отримання заробітної плати у вигляді належного посадового окладу виникає у працівника прокуратури з 26.03.2020, у зв`язку з чим прокуратурою були допущені порушення ст. 43 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права володіння людиною своїм майном, ст. 81 Закону № 1697-VII, відповідно, грошові кошти, а саме частина заробітної плати у вигляді посадового окладу, яка була недоотримана позивачкою, підлягають нарахуванню та виплаті з урахуванням приписів рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020 Таким чином, з 26.03.2020 у працівників прокуратури виникає право на отримання належного розміру заробітної плати, що мала бути нарахована та виплачена відповідачем відповідно до положень ст. 81 Закону № 1697-VII. Так, посадовий оклад позивача у спірний період складав 5730,00 грн на місяць, а за розрахунками позивачки мав складати 37 836,00 грн. Крім того, перерахунку підлягають компенсація за невикористану відпустку за 78 днів у сумі 67 194,66 грн, надбавка в розмірі 75% посадового окладу, щомісячні премії, з урахуванням посадового окладу відповідно до вимог закону. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги наведено практичні ті самі доводи, якими мотитвовано позовну заяву. У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповіді на відзив позивачка наполягала на своїх вимогах. Всі особи, які беруть участь у справі, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, тому відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне. [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) з 17.02.1997 по 05.05.2020 працювала в прокуратурі Луганської області на різних прокурорських посадах, у період з 24.07.2017 по 05.05.2020 - на посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області, про що свідчать записи у трудовій книжці від 29.08.1983 серії [NUMBER] (а.с.18-26). Наказом прокурора області від 30.04.2020 № 522к [PERSON] звільнено з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII з 5 травня 2020 року. Підстава - рішення кадрової комісії № 1 від 2 квітня 2020 року № 142 (а.с.27). Згідно з довідкою Луганської обласної прокуратури від 13.08.2021 № 21-510вих-21 заробітна плата [PERSON] складала: у березні 2020 року (відпрацьовано 8 робочих днів): оклад - 2182,86 грн, надбавка за вислугу років прокурорам і слідчим - 654,86 грн, надбавка за виконання особливо важливої роботи - 2128,29 грн, щомісячна премія - 3724,51 грн, індексація по ПКМУ № 526 - 141,73 грн, відпустка щорічна - 12 266,10 грн, матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань - 46 396,80 грн, оплата по середньому (відрядження) (03.03 - 05.03) - 3394,89 грн; у квітні 2020 року (відпрацьовано 21 робочий день): оклад - 5730,00 грн, надбавка за вислугу років прокурорам і слідчим - 1719,00 грн, надбавка за виконання особливо важливої роботи - 5586,75 грн, щомісячна премія - 9776,81 грн, індексація по ПКМУ № 526 - 372,05 грн; у травні 2020 року (відпрацьовано 2 робочих дні): оклад - 603,16 грн, надбавка за вислугу років прокурорам і слідчим - 180,95 грн, надбавка за виконання особливо важливої роботи - 588,08 грн, щомісячна премія - 1029,14 грн, індексація по ПКМУ № 526 - 39,16 грн, компенсація невикористаної відпустки - 67 194,66 грн (а.с.59). Сторонами визнається та обставина, що посадовий оклад позивача у спірний період складав 5730,00 грн. Позивач, не погодившись з діями відповідача щодо нарахування їй з 26.03.2020 по 05.05.2020 заробітної плати з місячного посадового окладу у розмірі 5730,00 грн, а не у розмірі, визначеному статтею 81 Закону № 1697-VII, звернулась до суду з адміністративним позовом. Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зважає на таке. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік. Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 01.01.2021 посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 01.01.2022 - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу. Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України. Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Судами установлено, що обраховуючи заробітну плату позивачки у спірний період, відповідач взяв за основу розмір місячного посадового окладу в сумі 5730,00 грн, встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», а не статтею 81 Закону № 1697-VII, посилаючись при цьому на норму абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». Так, 19.09.2019 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ). Відповідно до норми абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. Пунктом 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ встановлено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Слід зазначити, що суть спору полягає у тому, чи є правомірним нарахування заробітної плати позивача, виходячи із розміру посадового окладу, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012, а не статтею 81 Закону № 1697-VII. Так, статтею 81 Закону № 1697-VII, який набрав чинності з 15 липня 2015 року, визначено заробітну плату прокурора. Водночас, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та пунктом 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» було передбачено, що норми положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» у 2015 та 2016 роках застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету. Разом з цим, Законом України від 28.12.2014 № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» внесено зміни до Бюджетного кодексу України, зокрема розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 26, яким, серед іншого, встановлено, що норми і положення статті 81, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону № 1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету. Умови оплати праці працівників органів прокуратури визначено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Дійсно, Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р(ІІ)2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Виходячи з такого рішення Конституційного Суду України, позивачка вважала наявним у неї право з 26.03.2020 на обрахунок розміру свого посадового окладу як прокурора в розмірах, визначених статтею 81 Закону № 1697-VII. Однак, оплата праці прокурорів регіональної прокуратури з 26.03.2020 по 10.09.2020 правомірно здійснювалась згідно з Постановою № 505 у зв`язку з наступним. Законом України від 19.09.2019 № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ), який набрав чинності 25.09.2019, створено підґрунтя для реформування системи органів прокуратури. Так, у частині першій статті 7 Закону № 1697-VII слова «регіональні» замінено на «обласні». Статтею 15 Закону № 1697-VII (в редакції Закону № 113-ІХ) визначено виключний перелік посад в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах. Пунктом 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ регламентовано, що день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України». Згідно з абзацом 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113 за прокурорами регіональних прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників регіональних прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури (на сьогодні - Постанова № 505, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури»). Оскільки зазначені норми Закону № 113-ІХ не визнано неконституційними, оплата праці прокурорів регіональних прокуратур з 26.03.2020 продовжувала здійснюватися згідно з постановою Кабінету Міністрів України з питань оплати праці працівників органів прокуратури, а саме Постановою № 505. З огляду на викладене, оплата праці прокурорів обласних прокуратур почала здійснюватися з дня початку їх роботи, а саме з 11.09.2020. Так, наказом Генерального прокурора від 08.09.2020 № 414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11 вересня 2020 року. Проте, наказом прокурора області від 30.04.2020 № 522к позивача звільнено з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Луганської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII з 05 травня 2020 року. Отже, враховуючи викладене та з урахування того, що [PERSON] працювала в прокуратурі Луганської області та займала посаду прокурора відділу регіональної прокуратури, не була працівником обласної прокуратури, правильним є висновок місцевого суду, що для здійснення перерахунку заробітної плати відповідно до статті 81 Закону № 1697-VII як для працівників обласних прокуратур, за час роботи в органах прокуратури немає підстав. Посилання позивача на те, що вищезазначене рішення Конституційного Суду України має вплив на вирішення цієї справи, оскільки у своєму рішенні цей Суд надав оцінку правомірності застосування постанов Кабінету Міністрів України щодо заробітної плати прокурора, не беруться до уваги з огляду на те, що на час спірних правовідносин питання оплати праці прокурорів регіональних прокуратур не було врегульовано статтею 81 Закону № 1697-VII. При цьому саме Законом № 113-ІХ (не визнаним неконституційним) питання оплати їх праці прямо врегульовано посиланням на відповідну постанову КМУ. За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах цієї адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскаржених дій, місцевий суд дійшов вірного висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю. Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Результат розгляду: denied