Рішення адміністративного суду від 2022-03-31 00:00:00+03

[PERSON] 13 жовтня 2021 року звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району, згідно з яким просить: - визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо нарахування та виплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року у меншому розмірі ніж це передбачено ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; - зобов`язати Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району перерахувати та стягнути на користь [PERSON] недоплачену суму разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 7354 грн. Позов фактично обґрунтовано тим, що відповідач протиправно не провів позивачу виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у встановленому законом розмірі. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року позов задоволено частково. Суд, визнав протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року у меншому розмірі ніж це передбачено ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов`язав Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району перерахувати та виплатити на користь позивача недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7354 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог- відмовив. Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем безпідставно не виплачено позивачу разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій відповідно до приписів ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що виплата позивачу грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік здійснена відповідачем в межах видатків затверджених в кошторисі на 2021 рік. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій (а.с.7). Позивачу у 2021 році здійснено виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій у розмірі 1491 грн. Позивач звернувся до відповідача з заявою від 22 вересня 2021 року про перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Відповідач листом за №06-07/4950 від 28 вересня 2021 року повідомив позивача про те, що виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік здійснена у сумі 1491 грн та Управління свої повноваження по перерахуванню позивачу допомоги у квітні 2021 року виконало без порушень (а.с.13-14). Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного. Правомірність дій відповідача щодо виплати позивачу грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі меншому ніж визначено законом є предметом спору переданого на вирішення суду. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із частиною другою статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Пунктом 3 статті 116 Конституції України визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування. Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави. Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII (далі- Закон № 3551-XII). 01 січня 1999 року набрав чинності Закон № 367-ХІV, яким статтю 12 Закону № 3551-XII доповнено частиною в такій редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком». Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI) текст вказаної вище частини статті 12 Закону № 3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом «б» підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону № 107-VI, визнані неконституційними. Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 13 Закону № 3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються БК України. Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Конституційний Суд України Рішенням від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, дійшов висновку про те, що БК України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України. Таким чином, на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію частини п`ятої статті 12 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та у таких розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком. Водночас Кабінет Міністрів України у Постанові від 8 квітня 2021 року № 325 встановив, що у 2021 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом № 3551-XII, учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 1491 грн (підпункт 1 пункту 1), тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п`ятою статті 12 цього Закону. Отже, на час виплати позивачу у квітні 2021 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон № 3551-XII і Постанова № 325. Виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2021 році слід застосовувати не Постанову № 325, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу. Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм права викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.01.2021 року прийнятої у справі №440/2722/20 (Пз/9901/14/20), яка враховуючи частину 5 статті 242 КАС України повинна враховуватися судом апеляційної інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що обов`язок по нарахуванню та виплаті вказаної допомоги, передбаченої ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», покладено на відповідний орган праці та соціального захисту населення. Проте суд першої інстанції помилково зобов`язав відповідача виплатити позивачу конкретну суму разової допомоги до 5-го травня, оскільки адміністративний суд визначає саме право на нарахування та виплату позивачу допомоги до 5-го травня, тому визначивши конкретну суму такої допомоги суд перебирає на себе повноваження Державного органу, який і має нарахувати та здійснити таку виплату в розмірі, встановленому законом. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновок суду щодо недоплати відповідачем позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій 7354 грн. та виключити з абзацу третього резолютивної частини рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі №280/9730/21 словосполучення «…у розмірі 7354 грн. 00 коп.». В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Результат розгляду: denied