Рішення адміністративного суду від 2022-06-29 00:00:00+03

У липні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дека Сервіс" (далі позивач) звернулось до суду із позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 12.04.2021 року № 47051808 форми «Ш» про нарахування штрафу у розмірі 25 % за грошовими зобов`язаннями з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів/послуг у розмірі 468321,08 грн. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково: -\~ визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення Головного управління Державної податкової служби в Дніпропетровській області від 12.04.2021 року № 47051808 форми «Ш» в частині якій Товариству з обмеженою відповідальністю «Дека Сервіс» нарахований штраф з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів/послуг у розмірі 280992,65 грн. У задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Дніпропетровській області від 12.04.2021 року № 47051808 форми «Ш» в частині якій Товариству з обмеженою відповідальністю «Дека Сервіс» нарахований штраф з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів/послуг у розмірі 187328,43 грн. - відмовлено. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним в частині помилкового застосування норми п. 124.2 ст. 124 Податкового кодексу України, а це в свою чергу спричинило протиправне визначення відсоткового значення нарахованого штрафу 25 %, замість належного застосування п. 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України, який передбачає 10 % штрафу від погашеної суми податкового боргу. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, сторони оскаржили його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вимоги апеляційної скарги позивача мотивовано, зокрема тим, що спірне податкове повідомлення-рішення складено з порушенням податкового законодавства та наказу Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204, а суд не наділений повноваженнями самостійно здійснювати розрахунок штрафних санкцій, оскільки цей обов`язок покладено приписами ПК України на контролюючі органи. З цих підстав, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю. Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався, відзив на апеляційну скаргу позивача до суду не подав. Вимоги апеляційної скарги відповідача мотивовано, зокрема тим, що про можливість позивача виконати обов`язок по своєчасній сплаті податкових зобов`язань з ПДВ свідчать наявність в ПКУ інформації про граничні строки подання звітності, про строки сплати грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом, \~обізнаність позивача із обов`язком щодо сплати податкового зобов`язання, відсутність інформування контролюючого органу про обставини, які звільняють або пом`якшують відповідальність, систематичність порушень позивачем сплати ПДВ, про що зазначено в акті перевірки, допущення позивачем аналогічного порушення. Відтак, відповідач вважає, що позивач мав можливість дотриматись вимог чинного законодавства, однак не вжив достатніх заходів для сплати ПДВ, через те, що діяв нерозумно, недобросовісно та необачно, а отже умисно. З цих підстав, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався, відзив на апеляційну скаргу відповідача до суду не подав. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів\~ ст. 311 КАС України. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне. Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що Головним Управління Державної Податкової служби у Дніпропетровської області була проведена камеральна перевірка ТОВ «Дека-Сервіс» (код ЄДРПОУ 33474621) з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість з березня 2020 по січень 2021 року, за результатами якої було складено податкове повідомлення-рішення від 12.04.2021 року за № 47051808 форми «Ш» про нарахування штрафу у розмірі 25% за грошовими зобов`язаннями з податку на додану вартість у розмірі 468321,08 грн., яке й стало предметом позовних вимог. Результатами камеральної перевірки було встановлено порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, п.57.1 ст. 57 Глави 2 Розділу ІІ та п.203.2 ст. 203 розділу V та п. 57.3 ст. 57 Глави 2 Розділу ІІ Податкового кодексу України, в частині несвоєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість. Згідно висновків камеральної перевірки діяння позивача, що призвели до порушення правил сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, вважається вчиненими умисно, а отже відповідальність платника за несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобов`язання передбачена п.124.2 ст. 124 ПК України. Позивач не погоджуючись щодо застосування штрафу у розмірі 25%, який відповідач нарахував на підставі п. 124.2 ПК України, звернувся до суду за захистом своїх прав. Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи, зокрема, акт про результати камеральної перевірки від 15.02.2021 та оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не містять мотивів встановлення в діях платника податку умислу, а лише містять висновок про накладення стягнення в межах п. 124.2 ст. 124 ПК України. Тобто, відповідачем жодним чином не обґрунтовано застосування до платника податку саме п. 124.2 ст. 124 ПК України, положення якого передбачають накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання. Відтак, оскільки відповідачем не доведено факт умислу в діяннях позивача, застосування п. 124.2 ст. 124 ПКУ є протиправним. Проте як встановлено судом, та не заперечується сторонами, позивач дійсно не сплатив вчасно узгоджену суму грошового зобов`язання, із затримкою більше 30 календарних днів, що є лише підставою для застосування п. 124.1 ст. 124 ПКУ, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 10 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної податкової служби в Дніпропетровській області від 12.04.2021 року № 47051808 форми «Ш» в частині якій Товариству з обмеженою відповідальністю «Дека Сервіс» нарахований штраф з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів/послуг у розмірі 280992,65 грн. Крім того, суд також дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Дніпропетровській області від 12.04.2021 року № 47051808 форми «Ш» в частині якій Товариству з обмеженою відповідальністю «Дека Сервіс» нарахований штраф з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів/послуг у розмірі 187328,43 грн. Суд апеляційної інстанції частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Згідно з частиною 2\~ статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах. У\~ статті 76 ПК України\~ зазначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог\~ статті 86 ПК України. Із зазначеного слідує те, що законодавчо закріплено правові підстави для визначення порушень термінів сплати самостійно визначених грошових зобов`язань під час проведення камеральних перевірок. Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених ПК України) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених ПК України. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Пунктом 124.1. статті 124 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: - при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; - при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу. Згідно пункту 124.2. статті 124 ПК України діяння, передбачені пунктами 124.1, 124.1-1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання. Так, з матеріалів справи вбачається, що за результатами камеральної перевірки встановлено порушення позивачем термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, п.57.1 ст. 57 Глави 2 Розділу ІІ та п.203.2 ст. 203 розділу V та п. 57.3 ст. 57 Глави 2 Розділу ІІ Податкового кодексу України, в частині несвоєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість. Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що акт про результати камеральної перевірки від 15.02.2021, та оскаржуване податкове повідомлення-рішення не містять мотивів встановлення в діях платника податку умислу, оскільки в них наявний лише висновок про накладення стягнення в межах п.\~ 124.2 ст. 124 ПК України. Натомість, доводи апеляційної скарги відповідача, зокрема що позивач мав можливість дотриматись вимог чинного законодавства, однак не вжив достатніх заходів для сплати ПДВ, через те, що діяв нерозумно, недобросовісно та необачно, а отже й умисно, вищевказаний висновок суду першої інстанції не спростовують. Крім того, «нерозумність, недобросовісність та необачність», про які зазначає у своїх доводах відповідач, не дорівнюють \~прояву умислу, для встановлення якого мають бути доведені \~обставини, які прямо підтверджують, що платник податку не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки, а й бажав їх настання. Саме бажання настання негативних наслідків є необхідною та достатньою умовою для встановлення умислу. Доказів, що доводять наявність умислу, відповідачем не надано. Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що відповідачем не обґрунтовано застосування до платника податку саме п.\~ 124.2 ст. 124 ПК України, положення якого передбачають накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання. З огляду на це, колегія суддів зазначає, що відповідач також не довів прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий на підставі, у межах та у спосіб, що визначені чинним законодавством України. Водночас, колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позивач дійсно не сплатив вчасно узгоджену суму грошового зобов`язання, із затримкою більше 30 календарних днів. Відтак, це є підставою для застосування п. 124.1 ст. 124 ПКУ, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 10 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання, а не саме п.\~ 124.2 ст. 124 ПК України. Відтак, апеляційний суд вважає, що відповідачем помилково застосована норма закону під час прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення. Однак, суд не має повноважень застосовувати іншу норму закону для притягнення позивача до відповідальності, яку не застосував податковий орган. Таким чином має місце не помилка в розрахунку застосованих до позивача санкцій, а помилка в застосуванні правової норми. Підсумовуючи, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Дніпропетровській області від 12.04.2021 року № 47051808 форми «Ш» в частині якій Товариству з обмеженою відповідальністю «Дека Сервіс» нарахований штраф з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів/послуг у розмірі 187328,43 грн. Натомість, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження, спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним, а тому наявні підстави для повного задоволення позовних вимог. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. Відповідно до частин 1 - 4 \~ст. 317 КАС України \~судове рішення суду першої інстанції може бути змінено шляхом доповнення або зміни його мотивувальної та (або) резолютивної частини у разі: 1) неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення про їх задоволення. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає. Крім того, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 6\~ \~\~ст. 139 КАС України). З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено 7024,83 грн. судового збору за подання позову та 809,88 грн. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які підлягають стягненню на користь останнього за рахунок відповідача.

Результат розгляду: granted