Рішення адміністративного суду від 2022-01-26 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - ГУ ДПС у Донецькій області, відповідач 1), Державної казначейської служби України (далі- відповідач 2) про скасування індивідуальної податкової консультації ДПС України від 02.12.2020 року № 4946/іпк/99-00-04-05-03-09 як протиправну та дискримінаційну, податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 16.04.2020 року №154706-5433-0159 в частині нарахування орендної плати з фізичних осіб за березень 2020 року в сумі 25872,89 грн. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.08.2021 року позов задоволено частково: - визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України від 2 грудня 2020 року № 4946/іпк/99-00-04-05-03-09; - визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 16 квітня 2020 року № 154706-5433-0159 в частині нарахування фізичній особі [PERSON] орендної плати з фізичних осіб за березень 2020 року в сумі 25872,89 грн. - у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с. 143-147). Відповідач 1 не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, порушення норм матеріального, процесуального права. Апелянт зазначив, оскільки п. 52 підрозділу 10 Перехідних положень ПК України надає право на звільнення від внесення плати за землю виключно суб`єктам податкових відносин, які відповідно до п. 286.2 ст. 286 ПК України подають податкову декларацію, то на фізичну особу, яка не подає податкову декларацію, право на звільнення від сплати плати за землю не поширюється (а.с. 150-152). Відповідач 2 не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, порушення норм матеріального, процесуального права. Апелянт зазначив, оскільки п. 52 підрозділу 10 Перехідних положень ПК України надає право на звільнення від внесення плати за землю виключно суб`єктам податкових відносин, які відповідно до п. 286.2 ст. 286 ПК України подають податкову декларацію, то на фізичну особу, яка не подає податкову декларацію, право на звільнення від сплати плати за землю не поширюється (а.с. 154-166). Представником позивача подано відзиви на апеляційні скарги відповідачів, в яких просив відмовити у їх задоволенні. Ухвалою суду від 26.01.2022 року допущено заміну відповідача у справі - Головного управління ДПС у Донецькій області правонаступником Головним управлінням ДПС у Донецькій області - відокремленим підрозділом ДПС України. Представник відповідачів 1,2 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційних скарг. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачів 1, 2, вивчив доводи апеляційних скарг, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення, виходячи з наступного. [PERSON] зареєстрований як ФОП (а.с. 8). Згідно договору оренди земельної ділянки від 7 грудня 2015 року Маріупольська міська рада передала в орендне користування позивачу земельну ділянку площею 1.8933 га строк на 10 років. Предметом договору є те, що Орендодавець (маріупольська міська рада) надає Орендарю (позивач) у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 1412336300:01:013:0068). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 2015 рік становить 207,06 грн/м2. Відповідно до пунктів договору щодо орендної плати судом встановлено, що Орендна плата за землю сплачується орендарем у грошовій формі в розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки за рік. Податкове зобов`язання щодо сплати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцем знаходження земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, що місяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (а.с. 10-15). Позивачем додано до матеріалів справи: план меж земельної ділянки, яку позивач прийняв в орендне користування по [ADDRESS] ; акт встановлення та узгодження меж землекористування позивача для функціонування виробничого комплексу по [ADDRESS] від 14 листопада 2008 року; акт приймання-передачі земельної ділянки згідно договору зареєстрованого службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області; звітну податкову декларацію платника єдиного податку ФО-П за третій квартал 2020 року з якої вбачається, що обсяг доходу за звітний період , що оподатковується ставкою 5% код рядка 06 складає 4489250,03 грн. У визначенні податкових зобов`язань по єдиному податку позивачем вказано, що загальна сума доходу за звітний період складає 4489250,03 грн, сума податку за ставкою 5% 224462 грн, нарахований за попередній звітний період 33866 грн, сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного податкового періоду 190595 грн. Дата подання декларації 2 листопада 2020 року. Відповідно до квитанції № 2 документ прийнято та доставлено до районного рівня 5814 ГУ ДПС у Донецькій області 2 листопада 2020 року в 13:49 год. (а.с. 16-24). 16 квітня 2020 року ГУ ДПС у Донецькій області винесено податкове повідомлення-рішення № 154706-5433-0159, яким згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5, 286 розділу XII Податкового кодексу України визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата за період 2020 рік на суму 310474,69 грн. (а.с. 9) Позивач отримав податкове повідомлення рішення відповідача 1 та звернувся до відповідача 2 від 1 вересня 2020 року щодо сплати орендної плати за землю під час карантину фізичною особою, яка має договір оренди земельної ділянки. Відповідачем 2 на звернення позивача надано індивідуальну податкову консультацію від 2 грудня 2020 року № 4946/іпк/99-00-04-05-03-09 про те, що нормами п. 52-4 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ надав право скористатися правом на звільнення від сплати земельного податку та/або орендної плати виключно суб`єктам податкових відносин, які як «платники плати за землю (крім фізичних осіб), відповідно до п.286.2 ст.286 ПКУ подали податкову декларацію», то на фізичну особу платника плати за землю, яка згідно з п. 286.2 ст. 286 ПКУ не подавала податкову декларацію з плати за землю, не поширюється передбачене п. 52-4 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ право на звільнення від сплати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності) (а.с. 25-26). За ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Згідно пп. 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. За пп. 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно пп. 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. За пп. 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Згідно пп. 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (п. 286.1 статті 286 ПК України). Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п. 287.1 ст.287 ПК України). У разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин) (п. 287.7 статті 287 ПК України). Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п.288.2 статті 288 ПК України). Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п. 288.3 статті 288 ПК України). За договором оренди земельної ділянки від 7 грудня 2015 року Маріупольська міська рада передала в орендне користування позивачу земельну ділянку площею 1.8933 га строк на 10 років, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 1412336300:01:013:0068). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 2015 рік становить 207,06 грн/м2. Орендна плата за землю сплачується орендарем у грошовій формі в розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки за рік. Податкове зобов`язання щодо сплати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцем знаходження земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю , що місяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Орендована земельна ділянка використовується позивачем у господарській діяльності, а саме, на орендованій земельній ділянці знаходиться нежитлові приміщення, споруди та стаціонарне обладнання (виробничий комплекс з виготовлення бетону). Відповідно до договору № 1/06 від 1 червня 2018 року позивач надав ТОВ «Бестбетон» у платне використання нежитлові приміщення, споруди та стаціонарне обладнання, які знаходяться за адресою м. Маріуполь, вул. Мініна, 7. На підтвердження цього надано договір № 1/06 від 1 червня 2018 року, укладений між позивачем та ТОВ «Бестбетон»; перелік майна, яке надається в оренду та його вартість; акт приймання передачі майна (а.с. 133-137). Згідно п. 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. За ст. 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців). Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельну ділянку, відомості про яку відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними та юридичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації про перехід права власності на об`єкт оподаткування. Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі. Згідно п.286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу. За матеріалами справи позивачу земельна ділянка передана у користування, як фізичній особі, а відповідно, нарахування податку проводиться контролюючим органом. Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п.287.5ст.287 ПК України). У зв`язку з перебуванням земельної ділянки в оренді у позивача згідно договору оренди землі, останній має обов`язок щодо справляння орендної плати за неї за 2020 рік. 30.03.2020 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020 року. Зазначеним Законом, підрозділ 10 розділу XX ПК України доповнено пунктом 52-4 такого змісту: «Не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності. При цьому платники плати за землю (крім фізичних осіб), які відповідно до пункту 286.2 статті 286 цього Кодексу подали податкову декларацію, мають право подати уточнюючу податкову декларацію, в якій відобразити зміни податкового зобов`язання із сплати плати за землю за відповідні місяці». Таким чином, законодавець у пункті 52-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України звільнив від зобов`язань з плати за землю за період з 1 березня по 31 березня 2020 року платників такої плати, які використовують земельні ділянки в господарській діяльності. Фактично законодавець надав можливість не сплачувати зобов`язання за березень 2020 року тим особам, які використовують земельні ділянки в господарській діяльності, проте не могли вести таку діяльність у зв`язку із запровадженим в Україні жорстким карантином. Згідно ч.1 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. За ч.1 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно ч. 2 статті 55 ГК України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Отже, положення пункту 52-4 підрозділу 10 розділу XX ПК України, згідно яких не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності, що перебувають у користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності, розповсюджуються на позивача, оскільки останній є фізичною особою, яка використовує орендовану земельну ділянку в господарській діяльності. Таким чином, у позивача не виникло обов`язку щодо сплати орендної плати з фізичних осіб за земельну ділянку за березень 2020 року відповідно до п. 286.5 ст. 286 розділу XII Податкового кодексу України. Хибними є доводи відповідачів про те, що пільги, встановлені положеннями пункту 52-4 підрозділу 10 розділу XX ПК України не розповсюджуються на позивача, з підстав того, що останній не є фізичною особою-підприємцем, а договір укладено з фізичною особою, оскільки положення вказаної норми не містять застережень щодо перебування особи у статусі фізичної особи підприємця, навпаки, зазначено про перебування земельних ділянок у користуванні фізичних або юридичних осіб. Абз. 2 пункту 52-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України регулює лише поведінку платнику податку, який в силу приписів ПКУ здійснюють нарахування земельного податку самостійно, шляхом подання податкових декларацій. Згідно розрахунку орендної плати з фізичних осіб за 2020 рік у податковий період за 2020 рік позивачу нараховані суми податного зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні рішенні, що становить 310474,69 грн. (а.с. 47). Враховуючи, що оплата орендної плати за 2020 рік в сумі складає 310 474,69 грн., що у свою чергу щомісячно складає 25872,89 грн. = 310474,69 / 12 місяців, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про скасування податкового повідомлення рішення в частині нарахування відповідачем 1 орендної плати з фізичних осіб за березень 2020 року в сумі 25872,89 грн. підлягають задоволенню. Щодо скасування індивідуальної податкової консультації ДПС України від 02.12.2020 року № 4946/іпк/99-00-04-05-03-09. За пп. 14.1.172 та 14.1.172-1 14.1 статті 14 ПК України податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом; індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій; Згідно п.п. 52.1 - 52.3 ПК України за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом. Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію. За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній, у паперовій або електронній формі. Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, обов`язково повинна містити назву - індивідуальна податкова консультація, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства. Платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору. Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду. Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію. Спірна індивідуальна податкова консультація, була надана у відповідь на звернення позивача з питання «яким чином відповідно до пункті 52-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України фізичні особи, які мають договори оренди земельних ділянок та використовують їх для здійснення господарської діяльності, мають можливість скористатись правом на пільгу в нарахуванні податку на землю/орендної плати за земельні ділянки на час карантину з 01 по 31 березня 2020 року». Відповідачем 2 в індивідуальній податковій консультації зазначено, що нормами п. 52-4 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ надав право скористатися правом на звільнення від сплати земельного податку та/або орендної плати виключно суб`єктам податкових відносин, які як «платники плати за землю (крім фізичних осіб), відповідно до п.286.2 ст.286 ПКУ подали податкову декларацію», то на фізичну особу платника плати за землю, яка згідно з п. 286.2 ст. 286 ПКУ не подавала податкову декларацію з плати за землю, не поширюється передбачене п. 52-4 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ право на звільнення від сплати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності). Позиція суду з зазначеного питання наведена вище. На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про скасування індивідуальної податкової консультації ДПС України від 02.12.2020 р. №4946/іпк/99-00-04-05-03-09 як протиправної. В іншій частині рішення суду не оскаржене. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для скасування рішення суду.

Результат розгляду: denied