Рішення адміністративного суду від 2022-03-28 00:00:00+03

05.07.2021 року [PERSON] звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив: - визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України, викладену у відповіді №10435/10881/П-02/8-1500/21 від 29.06.2021 року, у перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 90% суддівської винагороди працюючого судді, та стажу судді, який дає право на отримання грошового утримання судді у відставці, який станом на 12.12.2016 року становить 39 років 01 місяць 18 днів; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати та сплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи з 90% суддівської винагороди працюючого судді, та стажу судді, який дає право на отримання грошового утримання судді у відставці, який станом на 12.12.2016 року становить 39 років 01 місяць 18 днів, який включає: строкову службу в Радянській Армії - 01 рік 11 місяців 27 днів; половину строку навчання у Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова - 2 року 05 місяців; роботу інспектором комісії зі справ неповнолітніх Суворовського виконавчого комітету м. Одеси - 01 рік 4 місяця 03 дні; роботу суддею з 18.07.1983 року по 12 грудня 2016 року - 33 роки 4 місяця 21 день, починаючи з 19.02.2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 951370833589 від 12.11.2020 року у частині обчислення (визначення) [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 76% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до довідки №06-21/249/2020 від 10.03.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 19.02.2020 року [PERSON] , як судді у відставці перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначеної у довідці №06-21/249/2020 від 10.03.2020 року, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. В поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на пропуск позивачем строку звернення до суду, а також на те, що в даному випадку позивачем оскаржується рішення Головного управління ПФУ, прийняте на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року по справі № 420/5272/20. Апелянт вважає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, зобов`язання вчинити певні дії тощо в кремом судовому провадженні не розглядаються. З огляду на зазначене апелянт вважає, що законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки судове рішення у справі № 420/5272/20 (з того самого предмету спору і між тими самими сторонами) набрало законної сили 05.11.2020 року, у зв`язку з чим провадження у даній справі відповідно до ст. 238 КАС України підлягає закриттю. Також апелянт не погодився з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача як судді у відставці у розмірі 84 % суддівської винагороди. Апелянт вказував на те, що чинним Законом України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці у розмірі 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки грошового утримання судді. Враховуючий суддівський стаж позивача, з 19.02.2020 року щомісячне довічне грошове утримання позивача має розраховуватись виходячи з 76 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Крім того, апелянт не погодився із висновком суду першої інстанції стосовно зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до стажу роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження військової служби, половину строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та роботу інспектором комісії зі справ неповнолітніх Суворовського виконавчого комітету м. Одеси. Апелянт вважає, що вказані періоди зараховуються до стажу та враховуються тільки для виходу судді у відставку та не мають ніякого відношення до перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці. Також, на думку апелянта, судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано, що прийняття рішень про поновлення виплати пенсії, про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії відноситься до дискреційних повноважень Пенсійного фонду. З огляду на викладене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 13.12.2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди, визначеної відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453. У зв`язку із прийняттям рішення Конституційного Суду України у справі №1-15/2018(4086/16) від 18.02.2020 року №2-р/2020, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VІІІ зі змінами, у тому числі п.25 та збільшенням посадових окладів суддів, позивачем 10.03.2020 року отримано в Одеському апеляційному суді довідку №06-21/249/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці станом на 01 січня 2020 року. В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 12.03.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 951370833586 про відмову позивачу у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці через відсутність порядку проведення перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці з урахуванням Рішення КСУ від 18.02.2020 року по справі №1-15/2018(4086/16). Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ ПФУ в Одеській області, позивач оскаржив його до суду першої інстанції. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року у справі № 420/5272/20 було визнано протиправним рішення відділу з питань перерахування пенсій №13 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №951370833589 від 12.03.2020 року про відмову у проведенні перерахунку та виплаті [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року №06-21/249/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці. Також вказаним судовим рішенням було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити [PERSON] , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року №06-21/249/2020, починаючи з 19.02.2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено. На виконання вказаного судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки від 10.03.2020 року № 06-21/249/2020, виданої Одеським апеляційним судом, починаючи з 19.02.2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум, однак із зменшенням відсоткового щомісячного довічного грошового утримання з 90% до 76%. Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом. Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , з огляду на наступне: Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII. Приписами частини першої статті 142 Закону №1402-VІІІ визначено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Частиною другою статті 142 Закону №1402-VIІІ визначено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення. У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окрім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу. Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Частинами четвертою та п`ятою статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI. Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI . Законом України від 16.10.2019 № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, виключено зазначені вище пункти 22, 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII. Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами. Так, у пунктах 16, 17 вказаного Рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013). Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013). Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII. Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Також Конституційний Суд України вказав, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання. У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 визнав неконституційним пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII. Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року №2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Колегія суддів наголошує на тому, що Конституційний Суд України визнав неконституційним увесь пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону № 2453-VI. На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону №1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Водночас, частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Зазначена норма неконституційною не визнавалась. Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402- VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону №1402- VIII. У контексті подібних (схожих) фактичних передумов до такого самого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2021 року у справі № 620/5437/20. Позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначене у розмірі, визначеному Законом № 2453-VI, яким передбачалась інша формула обрахунку грошового утримання, зокрема, розмір суддівської винагороди та відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання. Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. Положеннями статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Верховний Суд у рішенні від 16.06.2020 року по зразковій справі № 620/1116/20 (Пз/9901/5/20) дійшов висновку про наявність у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно положень Закону № 2453-VI, права (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України №1402-VIII. Отже, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законом № 1402-VIII; розмір відсотку за Законом № 2453-VI). Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] з розміру 90% В свою чергу, статтею 137 Закону України №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Також, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Разом із цим, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено. Так, з матеріалів справи встановлено, що згідно розрахунку стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, стаж роботи позивача, який давав йому право на відставку та призначення довічного грошового утримання судді у відставці складає 39 років 01 місяць 18 днів. Колегія суддів звертає увагу на те, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. Вказана правова позиція неодноразова застосовувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 9 листопада 2018 року справі №243/4794/17, від 11 грудня 2018 року у справі №522/5168/17, від 30 січня 2020 року у справі №592/3694/17, від 23 вересня 2021 року у справі №620/1944/20. З огляду на зазначене безпідставними є посилання апелянта на відсутність законних підстав для зарахування до стажу роботи позивача, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та роботу інспектором комісії зі справ неповнолітніх Суворовського виконавчого комітету м. Одеси. Як зазначалось вище, відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки грошового утримання судді. Колегія суддів звертає увагу на те, що частково задовольняючи позовні вимоги [PERSON] , суд першої інстанції, вірно посилаючись на розрахунок стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання [PERSON] , складеного апеляційним судом Одеської області, помилково здійснив розрахунок відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача з 37 років стажу позивача, тоді як у розрахунку стажу позивача вказано на наявність у позивача повних 39 років стажу. Так, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить 39 років, то колегія суддів вважає, що щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись позивачу в розмірі 88 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 % + (19 років х 2 %), що не було враховано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області при обрахунку довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] . Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що в даному випадку оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.11.2020 року є протиправним та підлягає скасуванню. В апеляційній скарзі апелянт також посилався на те, що в даному випадку позивач обрав спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання протиправним рішення Головного управління ПФУ в Одеській області від 12.11.2020 року, яке винесено на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року у справі № 420/5272/20, тобто фактично його вимоги направлені на визнання протиправним рішення, прийнятого на виконання судового рішення у справі № 420/5272/20, тоді як у такому випадку позивач наділений правом звернення до суду у порядку ст. 383 КАС України. З цього приводу, колегія суддів зазначає, що дійсно, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року у справі № 420/5272/20 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити [PERSON] , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року №06-21/249/2020, починаючи з 19.02.2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум і на виконання вказаного судового рішення відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 76%, з яким не погодився позивач. Однак, слід звернути увагу на те, що у зазначеному вище судовому рішенні не досліджувалось питання щодо відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і з цього приводу судом рішення не приймалось. Зазначене унеможливлює захист порушених прав позивача у порядку ст. 383 КАС України. Враховуючи викладене, підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, на який посилається апелянт у поданій апеляційній скарзі, відсутні. Що стосується посилань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне: В даному випадку перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який просить здійснити позивач, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020. Як зазначено вище, саме у зв`язку з нездійсненням Управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області відповідного перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці позивач був змушений звертатись до суду за захистом порушених прав (справа № 420/5272/20). Однак, здійснюючи на виконання судового рішення у справі № 420/5272/20 перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, відповідач знов допустив порушення прав позивача, здійснивши такий перерахунок у розмірі меншому, ніж передбачено законом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12 від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи передбачено, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці. З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справах №713/1064/17, №686/24597/16-а, №686/1938/17, №766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11 грудня 2018 року у справі №522/5168/17. Крім того, колегія суддів враховує, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Одеській області позивач отримав лише після звернення його 15.06.2021 року до відповідача з проханням виконати судове рішення у справі № 420/5272/20, а саме з відповіддю від 29.06.2021 року. Таким чином, доводи апелянта про порушення позивачем строку звернення до суду є безпідставними. Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. З огляду на викладене вище та допущену судом першої інстанції помилку у підрахунку відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке підлягає перерахунку, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене Одеським окружним адміністративним судом рішення від 23.11.2021 року підлягає зміні на підставі ст. 317 КАС України, в частині визначення відсоткового розміру пенсії, з якого підлягає перерахунку щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Результат розгляду: denied