Рішення адміністративного суду від 2022-08-03 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: - визнати противним та скасувати рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області № 1672-L-VII від 06.11.2020. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим 06.12.2016. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі 810/1395/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019, адміністративний позов задоволено в повному обсязі: визнано протиправним та скасовано рішення № 909-ХХІІ-VІІ від 06.02.2018 про відмову [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства, площею 0,20 га, по [ADDRESS] ; зобов`язано Пухівську сільську раду надати [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства, площею 0,20 га, по [ADDRESS] , згідно із графічним матеріалом, доданим до заяви позивача від 14.09.2017; зобов`язано Пухівську сільську раду Броварського району Київської області подати звіт про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання ним законної сили. Надалі, на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі 810/1395/18, рішенням Пухівської сільської ради № 1672-L-VII від 06.11.2020, зокрема, вирішено надати [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] . Не погодившись з вказаним вище рішенням, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду для захисту своїх прав і законних інтересів. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскаржуване рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області № 1672-L-VII від 06.11.2020 було винесене відповідачем на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі 810/1395/18 саме щодо земельної ділянки, яку позивач самостійно визначила у своєму клопотанні від 14.09.2017 та доданих графічних матеріала, а тому таке рішення є законним та обґрунтованим. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що посилання позивача стосовно того, що відповідачем надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою уже на сформовану ділянку, що суперечить положенням законодавству України, не бере до уваги, оскільки в даному випадку спірне рішення прийнято відповідачем на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2018, яким було зобов`язано Пухівську сільську раду надати [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства, площею 0,20 га, по [ADDRESS] , згідно із графічним матеріалом, доданим до заяви позивача від 14.09.2017. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що з аналізу норм ст. 22, 50 Закону України «Про землеустрій» № 858-IV від 22.05.2003 (далі - Закон № 858-IV) вбачається, що прийняте рішення Пухівською сільською радою Броварського району Київської області № 1672-L-VII про надання дозволу позивачу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] є протиправним, оскільки чинним законодавством не передбачено право органів місцевого самоврядування надавати дозволи на виготовлення проектів землеустрою на вже сформовані земельні ділянки. Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Таким чином, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, є повноваженням відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до наданих їм відповідним законодавством повноважень. Повноваження відповідних органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, а також порядок передачі земельних ділянок у власність громадянам встановлені статтями 118, 122 ЗК України. За змістом ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Як вже було зазначено вище, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі № 810/1395/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019, адміністративний позов [PERSON] задоволено в повному обсязі: визнано протиправним та скасовано рішення № 909-ХХІІ-VІІ від 06.02.2018 про відмову [PERSON] в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства, площею 0,20 га, по [ADDRESS] ; зобов`язано Пухівську сільську раду надати [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства, площею 0,20 га, по [ADDRESS] , згідно із графічним матеріалом, доданим до заяви позивача від 14.09.2017; зобов`язано Пухівську сільську раду Броварського району Київської області подати звіт про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання ним законної сили. На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі 810/1395/18, рішенням Пухівської сільської ради №1672-L-VII від 06.11.2020, зокрема, вирішено надати [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] . Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі № 810/1395/18 Пухівською сільською радою виконано, то відсутні підстави для визнання противним та скасування рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області № 1672-L-VII від 06.11.2020. Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Частиною 6 ст. 79-1 ЗК України визначено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Відповідно до ст. 1 Закону № 858-IV: - проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом. - технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування. Згідно зі ст. 25 Закону № 858-IV документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою є, зокрема: й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Так, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації. Тобто, згідно з ЗК України способами формування земельної ділянки є: у порядку відведення земельної ділянки із земель державної, комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок), шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки. На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже ч. 2 ст. 79 ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар. Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Разом з тим, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 0, 20 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] , дозвіл на виготовлення проекту землеустрою якої надано [PERSON] , є сформованою та має площу 2, 9943 га, їй присвоєно кадастровий номер 3221286801:01:056:0063 (а.с. 5). За таких обставин, на підставі наведенного, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки земельна ділянка площею 0, 20 га, яка розташована в [ADDRESS] є сформованою, її подальше виділення здійснюється лише за технічною документацією, а не за проектом землеустрою. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2020 у справі № 802/1539/17-а та від 16.07.2020 у справі № 802/1447/17-а. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог та безпідставно не взяв до уваги той факт, що відповідачем надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою уже на сформовану ділянку, що, в свою чергу, суперечить положенням чинного законодавства України. При цьому, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що занадто тривале невиконання відповідачем рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі № 810/1395/18 зумовило прийняття останнім протиправного рішення від 06.11.2020 № 1672-L-VII, яке фактично позбавило позивача можливості замовити виготовлення проекту землеустрою, а також права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки. В контексті вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що винесене Пухівською сільською радою рішення № 1672-L-VII від 06.11.2020, яким, зокрема, вирішено надати [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Надаючи оцінку доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…». Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Результат розгляду: granted