Рішення адміністративного суду від 2022-11-16 00:00:00+02

24 березня 2021 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся у суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Київській області) про: 1) визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати з 01 листопада 2011 року щомісячної державної пенсії для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, у розмірі не нижчим 8 мінімальних пенсій за віком, на підставі статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, на підставі статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, на підставі статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі однієї мінімальної заробітної плати; 2) зобов`язання перерахувати та відновити виплати згідно з судовим рішенням у справі адміністративного судочинства №2-а-1143/10 та виплатити заборгованість: - починаючи з 01 листопада 2011 року по даний час: щомісячної державної пенсії для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, у розмірі не нижчим 8 мінімальних пенсій за віком, на підставі статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, на підставі статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; - починаючи з 01 листопада 2011 року по 01 січня 2018 року щомісячної доплати до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, на підставі статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; 3) здійснення такого нарахування та виплати з урахуванням раніше здійснених виплат, виплативши різницю між її перерахованим розміром та фактично виплаченим. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року позов задоволено. Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне та неправильне з`ясування місцевим судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про залишення позову без розгляду. На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вимоги про нарахування та виплату пенсії за період з 01 листопада 2011 року заявлені з пропуском строку звернення до суду, а тому підлягають залишенню без розгляду. У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні. Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно частково задовольнити, а рішення суду - скасувати в частині, з таких підстав. Судом установлено, що постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 20 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2011 року, у справі №2-а-1143/10 за позовом [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі Київської області про зобов`язання вчинити дії позов задоволено, зобов`язано останнього починаючи з 30 квітня 2010 року провести перерахунок державної пенсії позивачу, визначити розмір та виплатити заборгованість, яка утворилась внаслідок неправильного обчислення, а також проводити щомісячно виплату державної пенсії згідно з частиною 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; визначити розмір та виплатити заборгованість, яка утворилась внаслідок неправильного обчислення, а також проводити щомісячно виплату додаткової пенсії за віком за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» мінімальної пенсії за віком, встановленої на момент виплати, та щомісячне підвищення до пенсії за проживання на забрудненій території відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на відповідний місяць; перерахунок проводити з мінімальної пенсії за віком, встановленої в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України « Про Державний бюджет України» на момент виплати. На виконання рішення суду Управлінням Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі Київської області з 30 квітня 2010 року проведено перерахунок належної позивачу державної пенсії, при цьому було враховано положення статей 39, 50 та частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та визначена основна пенсія в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком; додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, та встановлено щомісячне підвищення до пенсії за проживання на забрудненій території у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Позивач зазначає, що вказане вище судове рішення не виконується відповідачем протягом періоду з 01 листопада 2011 року по даний час, належна позивачу пенсія нараховується та виплачується у значно меншому розмірі, внаслідок чого порушуються його пенсійні права. Ураховуючи викладене, позивач 05 березня 2021 року звернувся до відповідача з письмовою заявою про поновлення виплат призначеної та перерахованої пенсії у відповідності до вимог діючих Законів України починаючи з 01 листопада 2011 року та сплатити недоплачену з вини відповідача заборгованість. Однак заява позивача не розглянута та рішення по ній не прийнято. Позивач уважає такі дії (бездіяльність) протиправними, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача не ґрунтуються на правових нормах та суперечать вимогам чинного законодавства. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного. Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Водночас протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення. У той же час триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Суд апеляційної інстанції зазначає, що загальне правило щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший чи з`ясування видів та розміру складових, які враховані при розрахунку пенсії шляхом подання відповідних заяв визначено Законом України №1058-IV (зокрема, статті 44, 45) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до цього Закону, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1). Згідно зі статтями 42, 44, 45 Закону України №1058-IV призначення, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється територіальним органом ПФУ за заявою особи, яка має право на призначення, перерахунок, перехід з одного виду пенсії на інший чи поновлення відповідної пенсії. Пунктом 4.1 Порядка №22-1 передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Відповідно до пункта 4.9 вказаного Порядка у разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії. При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись". Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок. Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №340/1019/19). Колегія суддів наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії, звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. У такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву. Колегія суддів звертає увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом "Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt", згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує. З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду за період з 01 листопада 2011 року по 24 вересня 2020 року. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року в справі №240/12017/19. Відтак, суд першої інстанції помилково відкрив провадження в цій справі в зазначеній частині позовних вимог та розглянув її по суті. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позов потрібно залишити без розгляду у відповідній частині. Відповідно до пункта 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу. Частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. За змістом частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження в справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу, а також ухвалення нового рішення у відповідній частині в разі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, неповно встановлено обставини в справі, що є підставою для скасування рішення суду та залишення позову без розгляду у відповідній частині.

Результат розгляду: partial