Рішення адміністративного суду від 2022-07-06 00:00:00+03

У травні 2021 року позивач, Приватне підприємство «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС в місті Києві щодо не нарахування перед Приватним підприємством «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України на суму бюджетної заборгованості по декларації за лютий 2015 року за період з 06.05.2015 р. по 13.07.2020 рік, по декларації за березень 2015 року за період з 03.06.2015 р. по 13.07.2020 рік; по декларації за квітень 2015 року за період з 07.07.2015 р. по 13.07.2020 рік та по декларації за жовтень 2015 року за період з 05.01.2016 р. по 13.07.2020 рік; - стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» пеню у розмірі 211 086 499,56 (двісті одинадцять мільйонів вісімдесят шість тисяч чотириста дев`яносто дев`ять ) грн. 56 коп. нараховану на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість, яку складають: сума 39 131 732,44 грн. пені нарахованої за період з 06.05.2015 р. по 13.07.2020 р. по декларації за лютий 2015 р., сума 62 114 964,39 грн. пені нарахованої за період з 03.06.2015 р. по 13.07.2020 по декларації за березень 2015 р., сума 60 518 653,31 грн. пені нарахованої за період з 07.07.2015 р. по 13.07.2020 по декларації за квітень 2015 р., сума 49 321 149,42 грн. пені нарахованої за період з 05.01.2016 р. по 13.07.2020 по декларації за жовтень 2015 р. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково: Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС в місті Києві щодо не нарахування Приватному підприємству «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України на суму бюджетної заборгованості по декларації за березень 2015 року за період з 03.06.2015 р. по 12.07.2017 рік; по декларації за квітень 2015 року за період з 07.07.2015 р. по 12.07.2017 рік та по декларації за жовтень 2015 року за період з 05.01.2016 р. по 12.07.2017 рік. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» пеню у розмірі 106 174 385, 77 грн., нараховану на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість, яку складають: сума 37 813 251, 03 грн. пені нарахованої за період з 03.06.2015 р. по 12.07.2017 по декларації за березень 2015 р., сума 36 242 420, 18 грн. пені нарахованої за період з 07.07.2015 р. по 12.07.2017 по декларації за квітень 2015 р., сума 32 118 714, 56 грн. пені нарахованої за період з 05.01.2016 р. по 12.07.2017 по декларації за жовтень 2015 р. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що розмір пені, яку заявив позивач, є меншим з огляду на те, що Національним банком України змінювалась облікова ставка, яка має бути врахована при обрахунку пені. Також, апелянт звертає увагу, що окрім неправомірної ставки, судом першої інстанції було допущено арифметичну помилку при розрахунку кількості календарних днів між періодами. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні 16 лютого 2022 року 10 год 20 хв. Також не погоджуючись з таким рішенням суду, Головним управліннмя Державної казначейської служби у м. Києві подано апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду першої інстанції скасувати. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року у задоволенні клопотань Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві про поновлення строку на апеляційне оскарження та відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху. В подальшому, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, Головного управління Державної податкової служби у м. Києві провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовлено у зв`язку з неподанням скаржником у строк, визначений судом, заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження. Також не погоджуючись з таким рішенням суду, Приватним підприємством «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове ршіення, яким у відповідній частині задовольнити позовні вимоги повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції у відповідній частині порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що податковий орган при сплаті заборгованості бюджету з ПДВ по відповідним деклараціям був зобов`язаний нарахувати та сплатити в повному обсязі суму пені, що не була стягнута за рішенням суду. Враховуючи відсутність відповідних полат, позивачем була заявлена до стягнення різниця нарахованої вище пені та пені, яка вже стягнута за рішенням суду. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року апеляційну скаргу Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 веренся 2021 року залишено без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні 16 лютого 2022 року. 11 лютого 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві на апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому відповідач підтримав апеляційну скаргу податкового органу, та просив останню задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову. Також, 11 лютого 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ», в якому відповідач просить врахувати обставини, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Зокрема, позивач підтримує доводи контролюючого органу про допущену судом першої інстанції арифметичну помилку при обрахунку кількості днів заборгованості, однак, заперечує можливість зміни облікової ставки НБУ при розрахунку пені, та посилається на правові позиції Верховного Суду. 15 лютого 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи. У відкрите судове засідання 16 лютого 2022 року на 10 год 20 хв з`явились представники відповідачів - Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, Головного управління Державної податкової служби у м. Києві. Представник позивача у відкрите судове засідання 16 лютого 2022 року на 10 год 20 хв не з`явився, будучи належним чином повідомленим. У відкритому судовому засіданні 16 лютого 2022 року апеляційний суд протокольно ухвалив відкласти розгляд справи на 16 березня 2022 року, з огляду на клопотання позивача, а також необхідність додаткового часу відповідачам для ознайомлення з апеляційною скаргою позивача, провадження за якою було відкрито ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року. 16 березня 2022 року розгляд апеляційних скарг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, не здійснювався, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених 02 березня 2022 року і наказу голови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2022 року №16 «Про встановлення особливого режиму роботи Шостого апеляційного адміністративного суду в умовах воєнного стану». В подальшому, учасники справи були повідомлені про апеляційний розгляд даної справи, призначений на 06 липня 2022 року. 01 липня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» про відкладення розгляду справи у зв`язку з інветаризацією справ підприємства, пов`язаною зі зміною директора. У відкрите судове засідання суду апеляційної інстанції 06 липня 2022 року з`явились представник Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» та представник Головного управління Державної податкової служби у м. Києві. Судом апеляційної інстанції було протокольно відмовлено у задоволенні клопотання Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» про відкладення розгляду справи з огляду на відсутніть доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, а також враховуючи явку представника позивача у відкрите судове засідання. У відкритому судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача наполягав на помилковості розрахунків пені судом першої інстанції. Представник позивача підтримував доводи апеляційної скарги Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» та просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог. Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзивів на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню в частині з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №826/17808/16, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020 та постановою Верховного Суду від 14.01.2021, позов ПП "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ" задоволено, визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України щодо невідшкодування Приватному підприємству "Ті Ер Ес Лізинг" заявлених до відшкодування сум податку на додану вартість в загальному розмірі 219 190 751,00 грн. за податковими деклараціями з податку на додану вартість: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00 грн., за березень 2015 року на суму 47 803 535,00 грн., за квітень 2015 року на суму 47 846 143,00 грн., за жовтень 2015 року на суму 75 779 106,00 грн., яка в тому числі виявляється у протиправній не підготовці та не поданні до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновків із зазначенням сум податку на додану вартість у встановлені законодавством терміни та у неподанні узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість; стягнуто з Державного бюджету на користь Приватного підприємства "Ті Ер Ес Лізинг" (01001, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, 20-А, офіс 1, код ЄДРПОУ 34356910) заборгованість з відшкодування податку на додану вартість в загальному розмірі 219 190 751,00 грн. за податковими деклараціями з податку на додану вартість: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00 грн., за березень 2015 року на суму 47 803 535,00 грн., за квітень 2015 року на суму 47 846 143,00 грн., за жовтень 2015 року на суму 75 779 106,00 грн. 05.03.2021 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у місті Києві перераховано ПП "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ" заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ на загальну суму 219 190 751,00грн. по деклараціям за лютий, березень, квітень, жовтень 2015 року. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2021 у справі №826/17830/17, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2021 р., стягнуто на користь Приватного підприємства "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ" з державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві 27 616 434,82 грн (двадцять сім мільйонів шістсот шістнадцять тисяч чотириста тридцять чотири грн 82 коп) пені, нарахованої за період з 06 травня 2015 року до 27 грудня 2017 року включно на заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ (порушення строків бюджетного відшкодування) в розмірі 47 761 967,00 грн за декларацією за лютий 2015 року. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №640/15906/20, що набуло законної сили 12.04.2021 р., стягнено з Державного бюджету України на користь приватного підприємства "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ" пеню у розмірі 115 828 211,58 грн (сто п`ятнадцять мільйонів вісімсот двадцять вісім тисяч двісті одинадцять гривень 58 копійок) нараховану на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість (ПДВ), яку складають: сума 22 568 019,58 грн пені нарахованої за період з 28 грудня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за лютий 2015 року, сума 26 005 941,06 грн пені нарахованої за період з 13 липня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за березень 2015 року, сума 26 029 120, 54 грн. пені нарахованої за період з 13.07.2017 по 13.07.2020 по декларації з ПДВ за квітень 2015 року, сума 41 225 130,40 грн пені нарахованої за період з 13 липня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за жовтень 2015 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з триваючим порушенням строків бюджетного відшкодування податку на додану вартість та відповідно до вимог пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України розмір нарахованої на суму бюджетної заборгованості пені по декларації за лютий 2015 року за період з 06.05.2015 р. по 13.07.2020 рік, по декларації за березень 2015 року за період з 03.06.2015 р. по 13.07.2020 рік; по декларації за квітень 2015 року за період з 07.07.2015 р. по 13.07.2020 рік та по декларації за жовтень 2015 року за період з 05.01.2016 р. по 13.07.2020 рік, що складає 211 086 499,56 грн. 56 коп., підлягає стягненню з бюджету на користь ПП "ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ". Надаючи розрахунок заборгованості по пені, позивач посилався на правову позицію також викладена в постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №808/2689/15, від 22.03.2019 у справі №822/3473/17, від 24.04.2019 у справі №808/1880/16, від 14.11.2019 у справі №802/745/16-а, згідно з якою неподання органом державної податкової служби до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення заборгованості бюджету з податку на додану вартість, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені, а також на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 24.11.2020 у справі №808/660/16, згідно з якою законом не визначено можливість її (облікової ставки) зміни протягом строку дії бюджетної заборгованості, включаючи день погашення. Щодо пені, присудженої до стягнення згідно з рішеннями Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №640/15906/20 та від 02.03.2021 у справі №826/17830/17, позивач зазначав, що ними вирішено питання щодо стягнення частини пені за відповідні періоди, тому позивач не позбавлений права стягнути решту частини пені. Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України на суму бюджетної заборгованості протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду. Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що після спливу законодавчо визначеного строку для проведення зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок платника, відповідна сума відшкодування податку на додану вартість набуває статусу заборгованості, що є підставою для нарахування пені. З огляду на викладене, а також враховуючи встановлені в ході розгляду даної справи обставини щодо неподання висновків до органу Державного казначейства України із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню позивачу з бюджету, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України. При цьому, суд вказав, що законом не визначено можливість її (облікової ставки) зміни протягом строку дії бюджетної заборгованості, включаючи день погашення. Суд першої інстанції встановив, що під час розгляду справи №640/14394/21 позивачем заявлено вимоги про стягнення пені по декларації за лютий 2015 року за період з 06.05.2015 р. по 13.07.2020 рік, по декларації за березень 2015 року за період з 03.06.2015 р. по 13.07.2020 рік; по декларації за квітень 2015 року за період з 07.07.2015 р. по 13.07.2020 рік та по декларації за жовтень 2015 року за період з 05.01.2016 р. по 13.07.2020 рік. При чому, частково вказані періоди охоплені судовими рішеннями під час розгляду інших справ. Суд не погодився з позивачем, який посилається на стягнення пені рішеннями Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №640/15906/20 та від 02.03.2021 у справі №826/17830/17 в обсязі, меншому, ніж той, на який він має право, і факт наявності цих рішень не позбавляє позивача права на звернення з позовом про стягнення решти пені, оскільки під час вирішення цих справ судом брався до уваги наданий позивачем розрахунок пені, і питання про стягнення пені за попередньо заявлені періоди вже вирішено у судовому порядку. Суд першої інстанції суму пені розрахував за наступною формулою: П = Сз х О (НБУ) х В : R х К (дн) де: П - сума пені, що нараховується на бюджетну заборгованість з ПДВ; Сз - фактично непогашена сума бюджетної заборгованості з ПДВ; О (НБУ) - облікова ставка НБУ на момент виникнення пені (%); В - коефіцієнт, що складає 120% облікової ставки НБУ, встановленої на момент виникнення пені протягом строку її дії, включаючи день погашення; R - кількість днів у календарному році; К (дн) - кількість календарних днів прострочення у сплаті, включаючи день сплати (з 03.06.2015 р. по 12.07.2017 р. - 802 дні, з 07.07.2015 р. по 12.07.2015 р. - 768 днів, з 05.01.2016 р. по 12.07.2017 р. - 586 днів). Таким чином, сума пені склала 106 174 385,77 грн. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Порядок дій державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України (бюджетного відшкодування) ПДВ врегульовано статтею 200 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). Положеннями пункту 200.7 та 200.10 статті 200 ПК України визначено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. Згідно з пунктом 200.11 статті 200 ПК України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки. Перелік достатніх підстав, які надають право податковим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями пункту 200.15 статті 200 ПК України встановлено, що після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня, що настав за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету. Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника. У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків. Згідно з п. 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неподання органом державної податкової служби до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення заборгованості бюджету з податку на додану вартість, не позбавляє платника податку права пред`явити вимоги про стягнення зазначеної пені. Після спливу законодавчо визначеного строку для проведення зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок платника, відповідна сума відшкодування податку на додану вартість набуває статусу заборгованості, що є підставою для нарахування пені. Апеляційний суд звертає увагу, що в апеляційній скарзі податковий орган хоч і просить в прохальній частині відмовити повністю в задоволенні позовних виомг, однак, по суті апеляційної скарги не заперечує права позивача на нарахування та виплату пені у зв`язку з непогашенням заборгованості бюджету з податку на додану вартість у встановлений строк. З огляду на викладене, враховуючи неподання висновків до органу Державного казначейства України із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню позивачу з бюджету, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України. При цьому, визначаючи суму пені та здійснюючи відповідні розрахунки, суд першої інстанції виходив з того, що законом не визначено можливість зміни облікової ставки протягом строку дії бюджетної заборгованості, включаючи день погашення, з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 24 листопада 2020 року у справі №808/660/16. В апеляційній скарзі Головного управління Державної податкової служби у м. Києві відповідач наполягає, що розмір пені, яку заявив позивач, є меншим з огляду на те, що Національним банком України змінювалась облікова ставка, яка має бути врахована при обрахунку пені. Також, апелянт звертає увагу, що окрім неправомірної ставки, судом першої інстанції було допущено арифметичну помилку при розрахунку кількості календарних днів між періодами. Вирішуючи питання щодо можливості зміни облікової ставки протягом строку дії бюджетної заборгованості, колегія суддів звертає увагу, що частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 1.380.2019.004395 Касаційний адміністративний ссуд погодився із правильністю розрахунків пені судом апеляційної інстанції, виходячи із облікової ставки НБУ протягом строку її дії, тобто із врахуванням зміни облікової ставки НБУ за відповідний період, оскільки таке правозастосування пункту 200.23 ПК України цілком відповідає правовим позиціям, послідовно викладеним в постанові Верховного Суду України від 03.04.2014 по справі №21-131а14 та постановах Верховного Суду, зокрема, від 20 червня 2019 року по справі №820/1750/18, від 25 березня 2020 року по справі №808/481/16 та від 02 лютого 2021 року по справі №810/1506/17. Апеляційний суд наголошує, що від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає. До того ж, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які були викладені у постанові від 30.01.2019 року по справі № 755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію, якою в контексті спірних правовідносин є саме правова позиція Верховного Суду у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 1.380.2019.004395, яка передбачає необхідність розрахунку пені із врахуванням зміни облікової ставки НБУ за відповідний період. Враховуючи вищевикладене, розрахунки та висновки суду першої інстанції є помилковими та такими, що зроблені ьбез врахування останньої правової позиції Верховного Суду, висновки якого є обов`язковими до врахування. Щодо доводів апеляційної скарги позивача, в якій останній зазначає про правомірність заявлення в позові суми стягнення, яка становить різницю від суми пені, яка підлягала беззаперечному нарахуванню та сплаті відповідачем та вже стягнутої суми пені за відповідними судовими рішеннями, колегія суддів зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №826/17808/16, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020 та постановою Верховного Суду від 14.01.2021, позов ПП «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» задоволено, визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України щодо невідшкодування Приватному підприємству «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» заявлених до відшкодування сум податку на додану вартість в загальному розмірі 219 190 751,00грн. за податковими деклараціями з податку на додану вартість: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00грн., за березень 2015 року на суму 47 803 535,00грн., за квітень 2015 року на суму 47 846 143,00грн., за жовтень 2015 року на суму 75 779 106,00грн., яка в тому числі виявляється у протиправній не підготовці та не поданні до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновків із зазначенням сум податку на додану вартість у встановлені законодавством терміни та у неподанні узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість; стягнуто з Державного бюджету на користь Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» заборгованість з відшкодування податку на додану вартість в загальному розмірі 219 190 751,00грн. за податковими деклараціями з податку на додану вартість: за лютий 2015 року на суму 47 761 967,00грн., за березень 2015 року на суму 47 803 535,00грн., за квітень 2015 року на суму 47 846 143,00грн., за жовтень 2015 року на суму 75 779 106,00грн. 05.03.2021 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у місті Києві перераховано ПП «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ на загальну суму 219 190 751,00грн. по деклараціям за лютий, березень, квітень, жовтень 2015 року. Матеріалами позовної заяви підтверджується, що під час розгляду даної справи, позивачем заявлено вимоги про стягнення пені по декларації за лютий 2015 року за період з 06.05.2015 р. по 13.07.2020 рік, по декларації за березень 2015 року за період з 03.06.2015 р. по 13.07.2020 рік; по декларації за квітень 2015 року за період з 07.07.2015 р. по 13.07.2020 рік та по декларації за жовтень 2015 року за період з 05.01.2016 р. по 13.07.2020 рік. Тобто, частково вказані періоди охоплені судовими рішеннями під час розгляду інших справ, зокрема: Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2021 у справі №826/17830/17 присуджено до стягнення пеню, нараховану за період з 06 травня 2015 року до 27 грудня 2017 року включно на заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ (порушення строків бюджетного відшкодування) в розмірі 47 761 967,00 грн за декларацією за лютий 2015 року. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №640/15906/20, присуджено до стягнення 22 568 019,58 грн пені нарахованої за період з 28 грудня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за лютий 2015 року, сума 26 005 941,06 грн пені нарахованої за період з 13 липня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за березень 2015 року, сума 26 029 120, 54 грн. пені нарахованої за період з 13.07.2017 по 13.07.2020 по декларації з ПДВ за квітень 2015 року, сума 41 225 130,40 грн пені нарахованої за період з 13 липня 2017 року по 13 липня 2020 року по декларації з ПДВ за жовтень 2015 року. Тобто, як було вірно встановлено судом першої інстанції, за декларацією за лютий 2015 року в судовому порядку вирішувалося питання про стягнення пені за період з 06 травня 2015 року до 27 грудня 2017 року та з 28 грудня 2017 року по 13 липня 2020 року, що повністю охоплює заявлений до стягнення по справі №640/14394/21 період. За декларацією за березень 2015 року в судовому порядку вирішувалося питання про стягнення пені за період з 13 липня 2017 року по 13 липня 2020 року, що частково охоплює заявлений до стягнення по справі №640/14394/21 період (не охоплено період з 03.06.2015 р. по 12.07.2017 року - 802 дні). За декларацією за квітень 2015 р. в судовому порядку вирішувалося питання про стягнення пені за період з 13 липня 2017 року по 13 липня 2020 року, що частково охоплює заявлений до стягнення по справі №640/14394/21 період (не охоплено період з 07.07.2015 р. по 12.07.2017 року - 768 днів). За декларацією за жовтень 2015 р. в судовому порядку вирішувалося питання про стягнення пені за період з 13 липня 2017 року по 13 липня 2020 року, що частково охоплює заявлений до стягнення по справі №640/14394/21 період (не охоплено період з 05.01.2016 р. по 12.07.2017 року - 586 днів). Таким чином, доводи позивача про стягнення пені рішеннями Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №640/15906/20 та від 02.03.2021 у справі №826/17830/17 в обсязі, меншому, ніж той, на який він має право, і факт наявності цих рішень не позбавляє позивача права на звернення з позовом про стягнення решти пені, є помилковими, оскільки під час вирішення цих справ судом брався до уваги наданий позивачем розрахунок пені, і питання про стягнення пені за попередньо заявлені періоди вже вирішено у судовому порядку. Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для повторного розгляду вже вирішеного спору в судовому порядку у частині відповідних періодів. Колегія суддів наголошує, що оскільки питання про стягнення та розмір пені за вказані періоди вже було предметом судового розгляду, воно не може бути повторно переглянуте в іншому провадженні з іншим розрахунком, тому судом першої інстанції вірно визначено періоди, за які підлягає відшкодуванню пеня - ті, що заявлені позивачем, однак, не охоплені попередніми судовими рішеннями - за декларацією за березень 2015 року період з 03.06.2015 р. по 12.07.2017 року, за декларацією за квітень 2015 р. період з 07.07.2015 р. по 12.07.2017 року, за декларацією за жовтень 2015 р. період з 05.01.2016 р. по 12.07.2017 року - 586 днів. Вищевикладене свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року. Апеляційний суд зазначає, що оскільки в ході апеляційного розгляду судом було встановлено помилковість розрахунків пені з огляду на застосування судом першої інстанції сталої облікової ставки НБУ без врахування її зміни, колегія суддів дійшла висновку про необхідність здійснення нових розрахунків. При цьому, колегіє суддів також встановлено помилку суду першої інстанції в рорахунку кількості днів за відповідні періоди, про щ вірно вказали як відповідач, так і позивач. Так, суд першої інстанції виходив з того, що період з 03.06.2015 р. по 12.07.2017 року становить 802 дні, з 07.07.2015 р. по 12.07.2015 р. - 768 днів, з 05.01.2016 р. по 12.07.2017 р. - 586 днів. Однак, колегія суддів наголошує, що згідно календарних розрахунків, відповідні періоди складають: за декларацією за березень 2015 року (з 03.06.2015 р. по 12.07.2017 року) - 771 день, за декларацією за квітень 2015 року з (07.07.2015 р. по 12.07.2015 року) - 737 днів, за декларацією за жовтень 2015 року (з 05.01.2016 р. по 12.07.2017 року) - 555 днів. Сума пені розраховується за наступною формулою: П = Сз х О (НБУ) х В : R х К (дн) де: П - сума пені, що нараховується на бюджетну заборгованість з ПДВ; Сз - фактично непогашена сума бюджетної заборгованості з ПДВ; О (НБУ) - облікова ставка НБУ на момент виникнення пені (%); В - коефіцієнт, що складає 120% облікової ставки НБУ, встановленої на момент виникнення пені протягом строку її дії, включаючи день погашення; R - кількість днів у календарному році; К (дн) - кількість календарних днів прострочення у сплаті, включаючи день сплати. Розглядаючи надані відповідачем у апеляційній скарзі розрахунки, колегія суддів погоджується із самим алгоритмом розрахунку, однак, зазначає про арифметичні помилки відповідних розрахунків, зокрема, податковим органом не враховано, що у 2016 році кількість календарних днів становить 366, а не 365 днів. Враховуючи вищевикладене, апеляційним судом самостійно здійснено розрахунки суми пені, що підлягає відшкодуванню, з використанням зазначеної вище формули та використання облікової ставки НБУ у відповідні періоди з врахуванням її зміни. Період дії та відповідні облікові ставки Національного банку України при розрахунку використані з офіційного веб-сайту Національного банку України за посиланням: https://bank.gov.ua/ua/monetary/stages/archive-rish. По декларації за березень 2015 року (з 03.06.2015 р. по 12.07.2017 року): 03.06.2015 - 27.08.2015 - (47803535,00*30*120%/365*86) = 4054 787,52 28.08.2015 - 24.09.2015 - (47803535,00*27*120%/365*28) = 1 188 147,04 25.09.2015 - 31.12.2015 - (47803535,00*22*120%/365*98) = 3 388 419,34 01.01.2016 - 21.04.2016 - (47803535,00*22*120%/366*112) = 3 861 898,70 22.04.2016 - 26.05.2016 - (47803535,00*19*120%/366*35) = 1 042 273,80 27.05.2016 - 23.06.2016 - (47803535,00*18*120%/366*28) = 789 933,82 24.06.2016 - 28.07.2016 - (47803535,00*16,5*120%/366*35) = 905 132,51 29.07.2016 - 15.09.2016 - (47803535,00*15,5*120%/366*49) = 1 190 386,39 16.09.2016 - 27.10.2016 - (47803535,00*15*120%/366*42) = 987 417,28 28.10.2016 - 31.12.2016 - (47803535,00*14*120%/366*65) = 1 426 269,41 01.01.2017 - 13.04.2017 - (47803535,00*14*120%/365*103) = 2 266 280,47 14.04.2017 - 25.05.2017 - (47803535,00*13*120%/365*42) = 858 106,20 26.05.2017 - 12.07.2017 - (47803535,00*12,5*120%/365*48) = 942 973,84 Всього: 22 902 026,32 грн. По декларації за квітень 2015 року з (07.07.2015 р. по 12.07.2015 року): 07.07.2015 - 27.08.2015 - (47846143,00*30*120%/365*52) = 2 453 917,25 28.08.2015 - 24.09.2015 - (47846143,00*27*120%/365*28) = 1 189 206,05 25.09.2015 - 31.12.2015 - (47846143,00*22*120%/365*98) = 3 391 439,48 01.01.2016 - 21.04.2016 - (47846143,00*22*120%/366*112) = 3 865 340,86 22.04.2016 - 26.05.2016 - (47846143,00*19*120%/366*35) = 1 043 202,79 27.05.2016 - 23.06.2016 - (47846143,00*18*120%/366*28) = 790 637,90 24.06.2016 - 28.07.2016 - (47846143,00*16,5*120%/366*35) = 905 939,27 29.07.2016 - 15.09.2016 - (47846143,00*15,5*120%/366*49) = 1 191 447,40 16.09.2016 - 27.10.2016 - (47846143,00*15*120%/366*42) = 988 297,38 28.10.2016 - 31.12.2016 - (47846143,00*14*120%/366*65) = 1 427 540,66 01.01.2017 - 13.04.2017 - (47846143,00*14*120%/365*103) = 2 268 300,43 14.04.2017 - 25.05.2017 - (47846143,00*13*120%/365*42) = 858 871,04 26.05.2017 - 12.07.2017 - (47846143,00*12,5*120%/365*48) = 943 814,33 Всього: 21 317 954,84 грн. По декларації за жовтень 2015 року (з 05.01.2016 р. по 12.07.2017 року): 05.01.2016 - 01.04.2016 - (75779106,00 *22*120%/366*108) = 5 903 316,59 22.04.2016 - 26.05.2016 - (75779106,00 *19*120%/366*108) = 1 652 232,97 27.05.2016 - 23.06.2016 - (75779106,00 *18*120%/366*108) = 1 252 218,67 24.06.2016 - 28.07.2016 - (75779106,00 *16,5*120%/366*108) = 1 434 833,89 29.07.2016 - 15.09.2016 - (75779106,00 *15,5*120%/366*108) = 1 887 023,97 16.09.2016 - 27.10.2016 - (75779106,00 *15*120%/366*108) = 1 565 273,34 28.10.2016 - 31.12.2016 - (75779106,00 *14*120%/366*108) = 2 260 950,38 01.01.2017 - 03.04.2017 - (75779106,00 *14*120%/365*108) = 3 592 552,47 14.04.2017 - 25.05.2017 - (75779106,00 *13*120%/365*108) = 1 360 286,86 26.05.2017 - 12.07.2017 - (75779106,00 *12,5*120%/365*108) = 1 494 820,72 Всього: 22 403 509,86 грн. Таким чином, загальна сума пені до відшкодування по деклраціях за березень 2015 року (з 03.06.2015 р. по 12.07.2017 року), за квітень 2015 року з (07.07.2015 р. по 12.07.2015 року), за жовтень 2015 року (з 05.01.2016 р. по 12.07.2017 року) становить: 22 902 026,32 грн. + 21 317 954,84 грн. + 22 403 509,86 грн. = 66 623 491,02 грн. Відтак, судом першої інстанції було невірно розраховано суму пені, що підлягає стягненню на користь позивача, оскільки остання складає 66 623 491,02 грн, а не 106 174 385,77 грн., як помилково обрахував Окружний адміністративний суд міста Києва. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС ЛІЗИНГ» до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, при цьому вбачає підстави для зміни абзацу 3 резолютивної частини рішення суду першої інстанції. Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, відзивів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - зміні у абзаці третьому резолютивної частини.

Результат розгляду: partial