Рішення адміністративного суду від 2022-05-27 00:00:00+03

У серпні 2021 року [PERSON] (надалі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (надалі відповідач, Успенівська СР), в якому просила: - визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 31.05.2021 року №157-VIII в частині фактичної відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки площею 1,99 га із земель сільськогосподарського призначення на території Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського (Саратського) району Одеської області для ведення особистого селянського господарства (за межами населених пунктів); - зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,99 га, яка розташована на території Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського (Саратського) району Одеської області для ведення особистого селянського господарства з земель комунальної власності (за межами населених пунктів) згідно поданого нею клопотання від 29.04.2021 року разом із графічним матеріалом про бажане місце розташування земельної ділянки та площі. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що звернулась до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 1,99 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського (Саратського) району Одеської області (за межами населених пунктів). Згідно спірного рішення від 31.05.2021 року №159-VІІІ «Про надання громадянам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на землях Успенівської сільської ради», вирішено надати дозвіл позивачу та іншим (всього 389 громадян згідно додатку) на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 0,70 га. Позивач вважає, що зазначеним рішенням йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,99 га згідно поданого ним клопотання, а надавши дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 0,70 га відповідач вчинив протиправні дії. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 року позовні вимоги задоволено частково наступним чином: - визнано протиправним та скасовано рішення Успенівської СР від 31.05.2021 року №157-VIII в частині фактичної відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки площею 1,99 га із земель сільськогосподарського призначення на території Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського (Саратського) району Одеської області для ведення особистого селянського господарства (за межами населених пунктів); - зобов`язано Успенівську СР повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки площею 1.99 га із земель сільськогосподарського призначення на території Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського (Саратського) району Одеської області для ведення особистого селянського господарства (за межами населених пунктів). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Справу було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, позивач 29.04.2021 року подала до Успенівської СР клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 1,99 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населених пунктів). До вказаної заяви позивач додала: копію паспорту та ІПН; графічні матеріали із офіційної карти Держгеокадастру. Рішенням Успенівської СР від 31.05.2021 року №157-VІІІ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність на землях Успенівської сільської ради» вирішено надати дозвіл позивачу та іншим (всього 389 громадян згідно додатку) на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 0,70 га (площу земельної ділянки встановити проектом, виходячи з кількості громадян на площу ділянки) з земельної ділянки комунальної власності (колишньої колективної) сільськогосподарського призначення зі зміною цільового призначення, з земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на для ведення особистого селянського господарства в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району (колишнього Саратського) Одеської області. Вважаючи зазначене рішення фактичною відмовою сільради у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки саме площею 1,99 га протиправною, позивач звернулась за судовим захистом із даним позовом. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірне рішення є протиправним, оскільки ним фактично відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 1,99 га, з посиланням на кількість громадян на площу ділянки, що суперечить приписам ст.118 Земельного кодексу України, якою визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу, який розширеному тлумаченню не підлягає. Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Згідно з ч. 4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до п.«б» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Відповідно до ст.33 Земельного кодексу України, земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано ст.118 Земельного кодексу України. Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідно до ч.3 ст.123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Тобто, відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України підставою для відмови у надання дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проте, у рішенні відповідача про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою відсутні будь-які посилання на визначені наведеними вище вимогами Земельного кодексу України обставини, що дають підстави відмовити позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. У контексті встановлених судом обставин справи встановлено, що позивач хотів отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства саме у розмірі 1,99 га, а не 0,70 га. Отже, предметом спору є рішення сільської ради, яким позивачеві надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, а його підставами - дискримінація щодо розміру земельної ділянки. Відносно площі земельної ділянки дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу якої надано позивачці, суд зазначає наступне. Як вже зазначалося, відповідно до статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Спірним рішенням Успенівської СР вирішено: - надати дозвіл гр. [PERSON] та іншим (всього 389 громадян згідно додатку) на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 0,70 га (площу земельної ділянки встановити проектом, виходячи з кількості громадян на площу ділянки) з земельної ділянки комунальної власності (колишньої колективної) сільськогосподарського призначення зі зміною цільового призначення, з земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на для ведення особистого селянського господарства в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району (колишнього Саратського ) Одеської області за межами населеного пункту с.Успенівка. При оцінці зазначених обставин колегія суддів погоджується з аргументами Успенівської СР, наведеними в апеляційній скарзі, про те, що органи місцевого самоврядування, діючи в інтересах територіальної громади, мають право розпоряджатися землями комунальної власності з урахуванням будь-яких правомірних цілей. Отримання земельної ділянки в межах законодавчо визначеного розміру не є порушенням принципу рівності громадян у конституційних правах і свободах, рівності перед законом, встановленого ст.24 Конституції України, оскільки в даному разі принцип рівності забезпечується правом усіх громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Розмір же земельної ділянки, що надається може визначатись органом місцевого самоврядування. Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 11.09.2019 року (справа №379/656/16-а) щодо застосування ст.121 ЗК України. Ця правова позиція вважається усталеною, адже Суд касаційної інстанції посилається на неї як таку при відмові у відкритті касаційного провадження, зокрема в ухвалі від 03.03.2021 року (справа №340/1434/20). Аналіз висновку Верховного Суду вказує на те, що Рада вправі на власний розсуд визначатися із площею земельної ділянки, рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відносно якої нею приймається, із врахуванням максимальних норм встановлених ст.121 Земельного кодексу України. Разом з тим, вказаного висновку Верховний Суд дійшов з огляду на те, що при прийнятті рішення про надання особі дозволу на розроблення проекту землеустрою у меншому розмірі, ніж просив позивач, відповідачем було враховано пропозицію №2 від 28.03.2016 року постійної комісії Петрівської сільської ради з питань аграрної політики, земельних відносин та природокористування. Однак, оскаржуване рішення не містить будь-яких обґрунтованих підстав, з яких неможливо задовольнити заяву позивача у повному обсязі та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею саме 1,99 га. Відповідачем не доведено обмеження позивачу права на розроблення проекту землеустрою на площу земельної ділянки, зазначену в заяві, і яка не перевищує гранично допустиму площу такої земельної ділянки, передбачену чинним законодавством на час розгляду заяви відповідачем. Колегія суддів зазначає, що орган місцевого самоврядування не може діяти свавільно та повинен чітко пояснити причини (підстави) прийняття свого рішення та обґрунтувати із урахуванням яких обставин ним у рішенні визначено площу земельної ділянки меншу від тієї про яку просив заявник. Відтак, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.09.2019 року у справі №379/656/16-а, не стосуються спірних правовідносин, оскільки в даному випадку, відповідачем не доведено обґрунтованість підстав надання позивачу земельну ділянки у самостійно визначеному розмірі площі такої ділянки, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними. Таким чином, враховуючи, що відповідач невмотивовано зменшив оскаржуваним рішенням площу бажаної земельної ділянки у розмірі 1,99 га, на отримання якої позивач подав заяву, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржуване рішення в частині, що стосується надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,70 га не може відповідати критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України. Що ж стосується позовних вимог про зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, то колегія суддів зазначає, що зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проте, наведених обставин судом не встановлено. Оцінка правомірності рішення стосувалася лише тих мотивів, які наведено в оскаржуваному рішенні відповідача. За таких обставин, суд на цьому етапі позбавлений процесуальної можливості приймати рішення за умови не перевірки, не надання оцінки та не встановлення певних обставин суб`єктом владних повноважень з цього питання, в тому числі на відповідність вимогам ст.118 Земельного кодексу України, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 29.04.2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, комунальної власності (колективної), орієнтовною площею 1,99 га. Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied