Рішення адміністративного суду від 2022-04-07 00:00:00+03

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду та визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду. Позов [PERSON] до Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду. Не погоджуючись з вказаною ухвалою позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати обумовлену ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що на підтвердження доказів поважності пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом долучені до матеріалів позовної заяви: копія паспорта громадянина України для виїзду закордон, копія авіаквитка відповідно до яких у листопаді 2019 року позивач вибула з України та повернулася лише 01 вересня 2021. Вказує, що обумовлені відомості узгоджуються із змістом довідки Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у Тернопільській області №194/6/01-22 від 15.01.2020року, відповідно до якої перетин кордону позивачем здійснювався на підставі документа, що надає право на проживання в США, а тому у закордонному паспорті візи відсутні, а зокрема згідно названої довідки позивач 11.10.2019 року о 9:15 годин залишила країну та здійснила повернення (в`їзд) 01.09.2021року о 13:53 год. Також позивач вказала, що через обмеження авіасполучень між Україною та США внаслідок пандемії коронавірусу, позивач не змогла повернутися швидше. Вважає, що за змістом процесуального закону поважними причинами пропуску строку на звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами, відтак, саме такі обставини існували у позивача. Просить також врахувати, що пропущення процесуальних строків через карантинні обмеження визнає і сам український законодавець поважними та такими, що підлягають поновленню, оскільки Законом України № 731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", визначає за судами право поновлювати строки у справах, які порушено через наявність обмежень, пов`язаних з пандемією. Таким чином, вважає, що наведені обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права позивача на звернення до суду є поважними, вагомими і реально перешкоджали у можливості реалізації цього права. Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлення засобами поштового зв`язку на поштову адресу позивача та на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що приведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не є поважними. При цьому, суд вказав, що днем, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів є 24.09.2020 день, коли представник позивача уповноважений довіреністю особисто отримав лист Управління від 22.09.2020 №1774/14 про відмову позивачу у наданні містобудівних умов та обмежень для реконструкції квартири [ADDRESS] . Зважаючи на обставини щодо наявності уповноваженого представника позивача на території України, суд дійшов висновку, що перебування позивача поза межами території України не могло бути перешкодою для звернення позивача через свого представника як до органу державної влади, так і до адміністративного суду. Окрім того, судом першої інстанції врахував, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчились 07.08.2020. ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09.09.2020року [PERSON] на підставі довіреності від імені позивача звернулася в ЦНАП із заявою щодо видачі містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва за адресою: [ADDRESS] на реконструкцію власної житлової квартири з переобладнанням горища під кімнату для побутових потреб. Лист Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради від 22.09.2020 №1774/14 вручено особисто уповноваженій особі 24.09.2020 в ЦНАП, що підтверджується підписом представника у Журналі обліку видачі результатів надання адміністративних/неадміністративних послуг. Таким чином, суд вважає, що днем, коли позивач дізнався або повинен дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів є 24.09.2020, тобто день, коли представник позивача отримав особисто лист Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради від 22.09.2020 №1774/14. Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з позовом про визнання вказаних дій відповідача протиправними та зобов`язання видати йому містобудівні умови лише 23.10.2021року. Ухвалою суду від 28.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 23.11.2021 о 10:00 год. Ухвалою суду від 17.01.2021 позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі, надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення повного тексту ухвали суду про залишення позовної заяви після відкриття провадження у справі без руху - для усунення недоліків. На виконання ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 представник позивача подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, вказавши на обставини щодо перебування позивача у період з 11.10.2019 року до 01.09.2021року в США та неможливості повернення позивача до України через відсутність прямого сполучення між США та Україною внаслідок пандемії коронавірусу, позивач не змогла повернутися швидше. ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом. За змістом частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; неприпустимість зловживання процесуальними правами. Частиною 2 статті 44 КАС встановлено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Згідно частини другої ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: - забезпечувати юридичну визначеність та остаточність; - захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів; - запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.96 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02). Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» («Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Osman v. the United Kingdom» («Осман проти Сполученого Королівства»), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Kreuz v. Poland» («Круз проти Польщі»), заява №28249/95). У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Досліджуючи доводи апеляційної скарги на предмет поважності причин пропуску строку звернення до суду позивача, колегія суддів зазначає, що зібраними у справі доказами підтверджуються обставини щодо фактичного перебування позивача за межами території України у період з 11.10.2019 року до 01.09.2021року. При цьому, з матеріалів справи слідує, що відповідно до довіреностей, копії яких містяться у матеріалах справи у період з 21.05.2015року по 26.10.2020року представництво інтересів позивача на території України перед державними органами та судами здійснювали [PERSON] та [PERSON] зі всіма наданими процесуальними правами (а.с 67-70). Окрім вказаного, суд встановив, що 09.09.2020року [PERSON] на підставі довіреності від імені позивача звернулася в ЦНАП із заявою щодо видачі містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва за адресою: [ADDRESS] на реконструкцію власної житлової квартири з переобладнанням горища під кімнату для побутових потреб. Лист Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради від 22.09.2020 №1774/14, який є предметом оскарження особисто вручено уповноваженій особі позивача 24.09.2020 в ЦНАП, що підтверджується підписом представника у Журналі обліку видачі результатів надання адміністративних/неадміністративних послуг. Як наслідок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку перебіг процесуальних строків, у розумінні частини першої ст. 120 КАС України, починається з 25.09.2020 року (тобто з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, а вданому випадку отримання представником позивача листа -відмови) та відповідно завершується- 25.03.2021року. Термін дії довіреності на представництво інтересів позивача сплинув 26.10.2020року. Відтак, у період дати отримання листа відмови 24.09.2020 року до 26.10.2020 року позивач мав змогу реалізувати надане йому право на звернення до суду з даним позовом в тому числі і через уповноважених ним представників. Що стосується решти шестимісячного періоду передбаченого на звернення до суду з вказаним позовом (з 27.10.2020 року до 25.03.2021 року), то колегія суддів зазначає, що Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України 27.12.2004 № 142/5/310, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 р. за № 1649/10248 затверджено Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України. З урахуванням вказаного Положення, позивач мав тривалу можливість (строком п`ять місяців) визначитися з представництвом його інтересів, шляхом звернення до консульських посадових осіб (далі - консул), які працюють в дипломатичних представництвах та консульських установах України (в тому рахунку і в США) для посвідчення відповідної довіреності на представництво його інтересів на території України в тому рахунку і при зверненні до суду. Окрім того, Кодексом адміністративного судочинства України забезпечено право осіб на звернення до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі, підписаними безпосередньо учасником справи, шляхом їх надіслання засобами будь-якого поштового зв`язку на адресу суду або шляхом звернення з процесуальними документами в електронній формі. Також статтею 195 КАС України передбачено можливість участі сторін у розгляді справи в режимі відеоконференції. Отож, перебування особи за межами території України не позбавляє її можливості звернення до суду у приведеному порядку та строки. Натомість, позивач на приведені положення не зважив та не навів об`єктивних перешкод, які виключали можливість у позивача впродовж п`яти місяців (з 27.10.2020 року до 25.03.2021 року) безпосередньо звернутися до суду з вказаним позовом засобами поштового або електронного зв`язку та/або визначитися із представництвом його інтересів відповідними представниками, шляхом посвідчення відповідної довіреності у консульській установі України, розміщеній у США. Відносно ж доводів позивача, які стосуються карантинних обмежень пов`язаних із запобіганням поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", то колегія суддів зазначає, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчились 07.08.2020. Відтак, з вказаної дати не існувало перешкод для звернення до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, як шляхом їх оформленими в паперовій формі та надіслання їх засобами будь-якого поштового зв`язку на адресу суду так і шляхом звернення з процесуальними документами в електронній формі на електронну адресу суду. За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не навів та не надав відповідних доказів щодо наявності об`єктивних перешкод, які не залежали від його волі та які позбавляли можливості позивача звернутися до суду з даним позовом у визначений законом строк та спосіб. Відтак, приведені позивачем доводи не вказують на наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду. Відповідно до статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина третя статті 123 КАС України). Згідно з пунктом 8 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Як наслідок, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанцій про наявність підстав для визнання неповажними причин для поновлення строку звернення до адміністративного суду, внаслідок чого позов залишено без розгляду, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду і поважних причин такого пропуску не наведено. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. Водночас, колегією суддів ураховано, що залишення позовної заяви без розгляду не призводить до непоправних наслідків для позивача, позаяк він не позбавлений повторно звернутися до уповноваженого органу в установленому порядку з клопотанням та відповідними документами щодо видачі містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва за адресою: [ADDRESS] на реконструкцію власної житлової квартири з переобладнанням горища під кімнату для побутових потреб. З урахуванням обставин щодо відмови у задоволення апеляційної скарги позивача, суд з урахуванням положень п.п. б) та в) ч.4 ст. 322, ст. 139 КАС України приходить до висновку про відсутність підстав для присудження на користь позивача судових витрат.

Результат розгляду: denied