Рішення адміністративного суду від 2024-02-23 00:00:00+02

Приватне акціонерне товариство «Лебединський насіннєвий завод» (далі - позивач, ПАТ «Лебединський насіннєвий завод») звернулося до суду із адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - відповідач, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків) у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.01.2023 року №178/ж-10/31-00-04-02-01. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні. Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати, виходячи з наступного. Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведено камеральну перевірку даних задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ПАТ «Лебединський насіннєвий завод» за звітний податковий період - лютий 2022 року. За результатами проведеної перевірки посадовими особами відповідача складено акт від 20.09.2022 року №635/Ж5/31-00-04-02-01/00388932. Перевіркою встановлено порушення ПАТ «Лебединський насіннєвий завод» вимог п. 198.6 ст. 198, пп.69.1 п. 69 підрозділу 10 Розділу XX ПК України, а саме: завищено суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (лютий 2022 року) на загальну суму 864 1024 гри. (рядок 19 декларації), внаслідок чого завищено суму від`ємного значення, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного періоду (березня) 2022 року на суму 864 1024 гри. (рядок 21 декларації). На підставі висновків акта перевірки від 29.07.2022 року №430/31-00-04-02- 01/00388932, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення 02.11.2022 року №811/ж-10/31-00-04-02-01. Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням від 02.11.2022 року №811/ж-10/31-00-04-02-01 позивач подав скаргу до ДПС України. Рішенням від 17.01.2023 №1324/6/99-00-06-01-02-06 ДПС України скасувала податкове повідомленням-рішенням від 02.11.2022 №811/ж-10/31-00-04-02-01 в частині суми завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 7 982 262 грн, в іншій частині ППР залишено без змін, а скаргу частково задоволено. На підставі висновків акта перевірки від 20.09.2022 року №635/Ж5/31-00-04-02-01/00388932, з урахуванням рішення ДПС України від 20.09.2023 №1324/6/99-00-06-01-02-06, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 25.01.2023 року №178/ж-10/31-00-04-02-01, яким зменшено позивачу суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 658 404 грн. (далі по тексту - оскаржуване ППР). Вважаючи оскаржуване ППР необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на те, що ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод» занижено податкові зобов`язання, які задекларовані в декларації з податку на додану вартість за лютий 2022 року у розмірі 307 386 грн., згідно податкових накладних, які зареєстровані за рішеннями комісії в іншому податковому періоді, тобто після 15.07.20202, що є порушенням пунктів 201.10 статті 201, статті 187 розділу ПК України. Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Згідно пункту 201 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Правовими положеннями 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: - для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; - для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; - для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені; - для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем). Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. За змістом вказаних приписів право на віднесення ПДВ до податкового кредиту виникає лише у разі реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністративного податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» №2260-ІХ від 12.05.2022 до пункту 69.1 статті 69 розділу ХХ Податкового кодексу України були внесені зміни. Так, вказаним Законом у розділі ХХ «Перехідні положення» абзац 3 підпункту 69.1 статті 69 Податкового кодексу викладено в такій редакції: «Платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових накладних, розрахунків коригування, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, граничний термін виконання яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану», за умови реєстрації такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 липня 2022 року, подання податкової звітності до 20 липня 2022 року та сплати податків та зборів у строк не пізніше 31 липня 2022 року.». Таким чином, вказана норма передбачає можливість реєстрації платником податків у строк до 15 липня 2022 року податкових накладних, складених в період з 1 лютого по 31 травня 2022 року. За правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06.05.2021 у справі №820/6160/16, дата закінчення поєднана з прийменником «до», у зв`язку з чим така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь. Крім того, згідно з частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem. За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає. Відповідно до частини 2 статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця. Таким чином, з урахуванням вказаних висновків, кінцевою датою реєстрації податкових накладних, складених у період з 1 лютого по 31 травня 2022 року, є 15 липня 2022 року включно. Судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи встановлено, що ПАТ «Лебединський насіннєвий завод» до податкової декларації за лютий 2022 року до складу податкового кредиту включено податкові накладні на загальну суму ПДВ 351 017,66 грн, які мали статус «реєстрацію зупинено» та зареєстровані за рішеннями комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН (далі - рішення комісії) в іншому податковому періоді, а саме: - податкова накладна ФОП [PERSON] від 14.02.2022 №8 на суму ПДВ 6321,25 грн зареєстрована за рішенням комісії 02.08.2022 №7150649/2616020511; - податкова накладна ТОВ «СМГ-21» від 28.02.2022 №2 на суму ПДВ 36176,98 грн зареєстрована за рішенням комісії від 29.07.2022 №7135675/38009223; - податкова накладна ТОВ «СМГ-21» від 28.02.2022 №1 на суму ПДВ 64453,25 грн зареєстрована за рішенням комісії від 29.07.2022 №7135735/38009223; - податкова накладна ТОВ «СМГ-21» від 28.02.2022 №3 на суму ПДВ 244066,18 грн зареєстрована за рішенням комісії від 29.07.2022 №7135760/38009223. Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку строк реєстрації податкових накладних, складених контрагентами позивача порушений не був, відповідно до законодавчих норм розділу ХХ «Перехідні положення» абзац 3 підпункту 69.1 статті 69 Податкового кодексу, оскільки вони були подані 15 липня 2022 року, проте їх реєстрації самостійно зупинено податковим органом. Тобто, від ПАТ «Лебединський насіннєвий завод» прямо не залежали обставини реєстрації податкових накладних, а його вищезазначеними контрагентами вжито всі передбачені чинним законодавством дії для реєстрації податкових накладних в ЄРПН до 15 липня 2022 року, як це передбачено нормами податкового законодавства. В частині доводів апелянта по відносинам з контрагентом ПСП «Духанівське», колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне. Так, 13.12.2021 між ПАТ «Лебединський насіннєвий завод» та ПСП «Духанівське» укладено договір поставки № Д-ВА-22-01360, відповідно до умов якого, позивач зобов`язувався поставити до ПСП «Духанівське» товар, насіння сільськогосподарських культур. Постачання товару у лютому 2022 року відбулося за видатковою накладною №6693 від 20.02.2022 року, в кількості 555 мішків, на загальну суму 2502999,16 грн. Інших поставок товару ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод» не здійснювало. В порядку ст. 187, 188 та 201 ПК України, за правилами першої події, ПАТ «Лебединський насіннєвий завод» виписало та зареєструвало податкову накладну № 6 від 20.02.2022 року. Разом з тим, позивачем допущено помилку під час реєстрації вказаної податкової накладної в момент реєстрації, і зареєстровано податкову накладну № 36 від 20.02.2022 року. З огляду на помилкову реєстрацію податкову накладну № 36 від 20.02.2022 року в ЄРПН, ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод» зареєстровано у ЄРПН розрахунок коригування № 89 від 07.06.2022 року до податкової накладної № 6 від 20.02.2022 року. Правовими положеннями п. 201.1 ПК України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Згідно п. 187.1 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Разом з тим, відповідно до «Запитання - відповіді з Бази знань» ЗІР ДПС України, якщо платником податку помилково складена податкова накладна, то така податкова накладна не підлягає відображенню у звітності з ПДВ. Розрахунок коригування, який може бути виписаний до такої податкової накладної, підлягає реєстрації в ЄРПН, але до податкової звітності також не включається. Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відсутність факту включення платником податків до складу податкових зобов`язань суми ПДВ, за помилковою податковою накладною, достовірність реєстрації якої не підтверджується даними первинних документів, не може бути предметом камеральної перевірки. У зв`язку з встановленими обставинами та зазначеними нормами чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуване ППР від 25.01.2023 року №178/ж-10/31-00-04-02-01, яким зменшено ПАТ «Лебединський насіннєвий завод» суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 658 404 грн. є протиправним та підлягає скасуванню. Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року). Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального права. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов повністю. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст. 139 КАС України). Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що сплачений позивачем під час подання позовної заяви судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, який є суб`єктом владних повноважень. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 9876,06 грн. судового збору за подання адміністративного позову, та 14 815,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, що підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи. З огляду на задоволення позовних вимог, вказаний судовий збір в розмірі 24 691,56 грн. підлягає стягненню х відповідача на користь позивача.

Результат розгляду: granted