Рішення адміністративного суду від 2022-05-10 00:00:00+03

[PERSON] звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини [NUMBER] в якому просив визнати протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо утримання із одноразової грошової допомоги при звільненні [PERSON] суми коштів за завдані державі збитки у сумі 36701,34 грн. та \~зобов`язати відповідача невідкладно виплатити йому 36701,34 грн. незаконно утриманих із одноразової грошової допомоги при звільненні. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дій Військової частини [NUMBER] щодо утримання при звільненні [PERSON] з військової служби з його грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги коштів у сумі 36701,34 грн. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] не виплачені при звільненні з військової служби кошти у розмірі 36701,34 грн. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Військова частина [NUMBER] оскаржила його в апеляційному порядку, просить скасувати таке та постановити нове, яким відмовити в задоволені позову. В апеляційній скарзі зазначає, що [PERSON] проходив військову службу у Військовій частині [NUMBER] та наказом командира військової частини [NUMBER] від 17.09.2018 виключений із списків особового складу військової частини. Відповідно до ч.5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. [PERSON] 17.09.2018 виключений із списків особового складу військової частини, а звернувся до адміністративного суду у 2020 році, тобто з пропуском встановленого законодавством строку. Військова частина [NUMBER] вважає, що позивач при виключені із списків особового складу військової частини не міг не знати про утримання коштів, особливо зважаючи на розмір суми коштів. Вимогами пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указу Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Отже, станом на момент прийняття наказу командира військової частини (по стройовій частині) позивач погодив проведення усіх необхідних розрахунків та відповідно не оскаржував своє звільнення та/або наказ про виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Враховуючи наведене, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском встановленого строку. У позовній заяві вмотивованих підстав звернення до адміністративного суду у 2020 році не було наведено, клопотання про поновлення строку позивачем не заявлялось. Львівський окружний адміністративний суд правової оцінки цьому факту не надав. Окрім того кошти з позивача було утримано у зв`язку із притягненням його до матеріальної відповідальності, а саме наказом командира військової частини [NUMBER] від 26.02.2016 №248 «Про результати службового розслідування за фактом незаконного витрачання бюджетних коштів» з яким позивач ознайомлений. Відповідно до ст.88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк. Наказ про притягнення його до матеріальної відповідальності [PERSON] не оскаржувався. Крім того, відповідно до ст. 14 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Від [PERSON] жодних рапортів або інших звернень щодо наведених підстав не надходило. Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань. Судом першої інстанції встановлено, що Наказом командира В/Ч [NUMBER] від 17.09.2018 № 238 [PERSON] звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу з 17.09.2018. В червні 2020 року позивач через представника звернувся до командира військової частини з адвокатським запитом про надання інформації про виплачені [PERSON] при звільненні суми та здійсненні із цих сум відрахувань, на що отримав лист від 21.08.2020 № 5050/1, яким Військова частина [NUMBER] надіслала довідку б/н і дати про нараховане грошове забезпечення майору [PERSON] ( [NUMBER] ). Згідно зазначеної довідки з позивача утримано 36701,34 грн. за збитками завданими державі. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначено Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 3 жовтня 2019 року № 160-IX (далі Закон 160-ІХ). Відповідно до ст. 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Стаття 10 Закону № 160-ІХ передбачає, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника). У разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку (ст. 12 Закону 160-ІХ). Суд першої інстанції вважав, що оскільки відповідачем не обґрунтовані підстави для утримання зазначених коштів з грошового забезпечення позивача, не долучено жодних доказів на підтвердження притягнення [PERSON] до матеріальної відповідальності, при тому, що ухвалою суду від 17.06.2021 у Військової частини [NUMBER] було витребувано докази: засвідчені копії наказу від 25.06.2016 № 243 «Про призначення розслідування за фактом незаконного витрачання бюджетних коштів»; наказу командира наказу командира військової частини від 26.02.2016 № 248 «Про результати службового розслідування за фактом незаконного витрачання бюджетних коштів» та докази ознайомлення позивача з зазначеним наказом, рапорту [PERSON] про добровільне відшкодування завданої державі шкоди, наказу про стягнення з [PERSON] заподіяної шкоди, на які відповідач покликався у відзиві на позовну заяву, а у відповідача був обов`язок подати відповідні докази у встановлений ухвалою строк, який військова частина не виконала без поважних причин (без повідомлення про причини неподання витребуваних доказів), то з урахуванням положень ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд задовольнив позовні вимоги, бо відповідач не обґрунтував правомірності та підставності прийнятого рішення щодо утримання коштів у розмірі 36701,34 грн. з грошового забезпечення позивача. Проте, суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується. Як уже зазначалось вище Наказом командира В/Ч [NUMBER] від 17.09.2018 № 238 [PERSON] звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу з 17.09.2018. Відповідачем на адресу суду 27.09.2021 скеровано копію наказу від 25.06.2016 № 243 «Про призначення розслідування за фактом незаконного витрачання бюджетних коштів» згідно якого було призначено \~розслідування за фактом незаконного витрачання бюджетних коштів(а.с.102-103) і правильність якого перевірив [PERSON] (а.с.104). За наслідками розслідування наказом командира військової частини від 26.02.2016 № 248 «Про результати службового розслідування за фактом незаконного витрачання бюджетних коштів» вирішено(п.3) притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності та накласти стягнення «Сувора догана», крім того враховуючи його рапорт \~про добровільне відшкодування державні шкоди рішення про притягнення до матеріальної відповідальності відстрочено до 20.03.2016, а у випадку не внесення суми до вказаної дати притягнути до матеріальної відповідальності(а.с.105-106). \~\~\~\~\~ Суд першої інстанції поза увагою залишив ту обставину, що відповідно до ч.5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. [PERSON] 17.09.2018 виключений із списків особового складу військової частини, а звернувся до адміністративного суду у 14.09.2020 році. Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що згідно пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указу Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. У матеріалах справи відсутні докази, що позивач оскаржував своє звільнення та/або наказ про виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, накази про призначення розслідування та про результати службового розслідування. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском встановленого строку, тому з урахуванням положень ст. 123 КАС України позов [PERSON] до Військової частини [NUMBER] слід залишити без розгляду З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, бо судом порушено норми процесуального права, а позов - залишити без розгляду

Результат розгляду: partial