Рішення адміністративного суду від 2022-02-16 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області Авєріної Марини Василівни про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 59885445 від 23.08.2019 у розмірі 165 569, 13 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним виконавцем всупереч вимогам чинного законодавства безпідставно винесено постанову про стягнення виконавчого збору, прийнятої за виконавчим листом № 361/120/15-ц від 15.05.2015, оскільки примусового виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2015 у справі № 361/120/15-ц фактично здійснено не було, жодних грошових сум державним виконавцем не стягнуто в примусовому порядку, виконавчий документ на підставі постанови від 23.09.2019 ВП № 59885445 повернуто стягувачу за його заявою. З урахуванням викладеного вважає, що рішення відповідача суперечить вимогам закону та підлягає скасуванню. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 у задоволені адміністративного позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Проте, суд першої інстанції наголосив, що оскільки оспорюваною постановою станом на день розгляду справи права позивача не порушені, на її підставі відповідного виконавчого провадження не відкрито, вказані вимоги позивача є передчасними, у зв`язку з викладеним суд дійшов висновку про відсутність в діях відповідача порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» під час винесення оспорюваної постанови. Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги загалом аналогічні тим, що викладені в позові, а крім того, апелянт звертає увагу, що ним у відповіді на відзив на позовну заяву було повідомлено суд першої інстанції, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області у справі №361/1036/20 від 12.10.2020, яка набрала законної сили, постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.09.2019 ВП №59885445 було визнано неправомірною та скасовано, проте даний факт не було враховано судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення. Згідно п.2 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що у Броварському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області перебувало виконавче провадження ВП № 59885445 по примусовому виконанню виконавчого листа № 361/120/15-ц виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 15.05.2015 про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Родовід Банк» суми 1 655 691, 26 грн. 23.09.2019 головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області Авєріною М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59885445. В цей же день державним виконавцем винесено спірну постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 165 569, 13 грн. Разом з тим, 23.09.2019 головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області Авєріною М.В. винесено постанову ВП № 59885445 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі його заяви та відповідно до п. 2 резолютивної частини постанови - постанову про стягнення виконавчого збору виділено в окреме виконавче провадження. Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду, що діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, тобто правомірно. Разом з тим, в межах розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла до наступного висновку. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Пунктом 1 частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Так, відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Частинами 1 та 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Частиною 4 статті 27 Закону № 1404-VІІІ визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Із системного налізу вищенаведених норм Закону № 1404-VIII вбачається, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Таким чином, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. В свою чергу, пунктом 1 частини 1, частини 3 статті 37 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Згідно частини 3 статті 40 Закону № 1404-VІІІ, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.п. 1, 3, 4, 6 ч. 1 ст. 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого ч. 9 ст. 27 цього Закону), 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Крім того, відповідно до п. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному ст. 27 Закону. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області у справі №361/1036/20 від 12.10.2020, яка набрала законної сили 28.10.2020, визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.09.2019 ВП №59885445 (а.с. 208-210), а тому і всі наступні постанови, прийняті в межах цього виконавчого провадження і які фактично є похідними, мають бути скасовані, що не було враховано судом першої інстанції. Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, не врахував усіх обставин справи та безпідставно прийняв рішення про відмову у задоволені адміністративного позову. Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, відповідно до п.1 ч.1 ст.317 КАС України, є підставою для скасування судового рішення. Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 1 655, 69 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 02.07.2020 № 72364 (а.с. 31), та за подання апеляційної скарги 3 153, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 24.12.2021 № 0261, проте судовий збір за подання апеляційної скарги повинен був сплачений у розмірі 2 483, 53 грн (1 655, 69 грн х 150%). Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору мають бути відшкодовані позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 4 139, 23 грн. (1 655, 69 грн + 2 483, 53 грн). Одночасно суд зазначає, що повернення надміру сплаченого судового збору врегульовано п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», де зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Результат розгляду: granted