Рішення адміністративного суду від 2022-06-01 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії та рішення відповідача, викладеного у формі листа № 0800-0202-8/58759 від 02 вересня 2021 р., стосовно відмови їй у призначенні пенсії за віком; скасувати рішення відповідача та зобов`язати його призначити їй пенсію за віком з 18 серпня 2021 р. (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду, заподіяну його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю в розмірі 100 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 квітня 1999 р. [PERSON] виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання. 18 серпня 2021 р. [PERSON] , як її представник звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення їй пенсії за віком, однак у даному призначенні відповідачем було відмовлено. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 р., ухваленим за результатами розгляду в порядку скороченого провадження, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку [PERSON] через її представника Меламед Вадима, що діє на підставі довіреності. Посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Скаргу обгрунтовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність дій відповідача та прийнятого ним рішення про відмову у призначенні [PERSON] пенсії за віком. Письмовий відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив. Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України. Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] 19 квітня 1999 р. виїхала на постійне проживання до Ізраїлю. 18 серпня 2021 р. її представник за довіреністю [PERSON] звернуся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькі області з заявою про призначення їй пенсії за віком. Листом №0800-0202-8/68759 від 02 вересня 2021 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькі області повідомило представника позивача, що питання призначення пенсії [PERSON] , можливо розглянути лише після звернення з заявою відповідного зразка. Також вказано про не надання документів, підтверджуючих постійне її місце проживання (реєстрації) в Україні та оригіналів документів, як того передбачає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2005 року № 22-1. Не погодившись з даними діями та рішенням відповідача, [PERSON] через представника [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькі області правомірно повернуто без розгляду подану [PERSON] через представника Меламед Вадима заяву про призначення їй пенсії за віком та додані до неї документи, оскільки вони не відповідали вимогам встановленим Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2005 року № 22-1. Колегія суддів зазначає наступне. Частиною 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 р. Починаючи з 1 січня 2018 р. право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 р. по 31 грудня 2021 р. - не менше 28 років. Статтею 51 Закону № 1058-IV визначено, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Починаючи з 07 жовтня 2009 р. порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону №1058-IV, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 р. № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058-IV. В даному рішенні суд зазначив, що не передбачено таких підстав для відмови особі, яка офіційно виїхала на постійне місце проживання за кордон, у призначенні пенсії, як відсутність реєстрації в Україні та проживання за кордоном - в країні, з якою відсутній міждержавний договір щодо пенсійного забезпечення. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 20 травня 2020 р. у справі №815/1226/18. Відповідно до частини 1 статті 44, частини 5 статті 45 Закону № 1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Відповідно до пунктів 1.3.,1.9,2.9,2.23, 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2005 р. № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 р. № 13-1 та у редакції станом на 2021 р. (далі - Порядок) визначено, що заява про призначення пенсії може бути подана представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). При поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. При прийманні документів орган, що призначає пенсію, зокрема: 1) ідентифікує заявника (його представника); 2) реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; 3) уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 р., що можуть бути зараховані до страхового стажу; 4) повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; 5) видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною 4 статті 45 Закону № 1058-IV. З наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається подання представником позивача Меламед Вадимом 18 серпня 2021 р. відповідачу заяви від 04 травня 2021 р. про призначення їй пенсії за віком, затвердженого Порядком № 22-1 зразка. Ця обставина підтверджується також і листом відповідача №0800-0202-8/68759 від 02 вересня 2021 р., в якому зазначається про її повернення. Колегія суддів наголошує, що приписи Порядку № 22-1 в редакції 2021 р., на відміну від приписів пункту 4.1 Порядку № 22-1 в редакції, що діяла до 30 березня 2021 р., взагалі не передбачають обов`язку особи, що звертається за призначенням пенсії, подавати заяву встановленого зразка. Також, приписи пункту 4.2 Порядку № 22-1 в редакції 2021 р. визначають, що при прийманні документів, працівник сервісного центру повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів. Тобто, повернення заяви про призначення пенсії, за умови неналежного оформлення поданих документів або відсутності усіх необхідних документів, в даному випадку не передбачається. Колегія суддів вважає, що в даному випадку відновлення порушених прав [PERSON] має відбуватись шляхом визначення Головному управлінню Пенсійного фонду України у Запорізькій області зобов`язання розглянути подану нею через представника [PERSON] заяву від 04 травня 2021 р. про призначення пенсії за віком та зобов`язання прийняти за наслідками її розгляду відповідне рішення. Позовна вимога [PERSON] щодо зобов`язання відповідача призначити їй пенсію за віком з 18 серпня 2021 р. (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату її на вказаний банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на думку суду, є передчасною, оскільки відповідачем питання призначення їй пенсії по суті не розглядалось. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн., суд зазначає наступне. Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини 2,3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Факт протиправних дій відповідача як органу, до компетенції якого належить вирішення порушеного позивачем питання щодо призначення їй пенсії за віком, сам по собі не свідчить про заподіяння їй моральної шкоди та не є підтвердженням того, що такі дії, викликали у позивача негативні наслідки моральних страждань. Протилежного позивачем та її представником не доведено, відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлена вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. задоволенню не підлягає. Невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне їх з`ясування, які суд першої інстанції визнав встановленими, призвели до ухвалення ним незаконного рішення, що є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачем у справі понесені судові витрати зі сплати судового збору за подачу адміністративного позову до суду першої інстанції в розмірі 908,00 грн. та апеляційної скарги в розмірі 1 362,00 грн. Загальна сума - 2 270,00 грн.

Результат розгляду: partial