Рішення адміністративного суду від 2023-02-01 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив: -визнати постанову від 26.12.2014 у виконавчому провадженні №45770972 про стягнення виконавчого збору такою, що не підлягає виконанню; -визнати незаконною та скасувати винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) постанову від 17.02.2022 про відкриття виконавчого провадження №68705271 про стягнення виконавчого збору в розмірі 115920,76 грн на підставі постанови про стягнення виконавчого збору №45770972 від 26.12.2014. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу. В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що у державного виконавця без реального виконання рішення суду, не було підстав для стягнення виконавчого збору. Крім того, зазначено, що виконавче провадження відкрито ще 11.12.2014 і з того часу неодноразово змінювалися норми закону про розміри та порядок стягнення виконавчого збору, що погіршили становище боржника. При цьому, скаржник послався на ряд постанов Верховного Суду. Від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, уповноваженого представника в судове засідання не направив, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга \~підлягає частковому задоволенню, \~виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження №45770972 з примусового виконання виконавчого листа Славутського міськрайонного суду у справі №2/682/334/2014 від 22.10.2014 про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 1 290 129,17 грн та 3654 грн судового збору (боржник по виконавчому документу - [PERSON] ). 11.12.2014 державним виконавцем Нетішинського міського управління юстиції \~винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Оскільки в запропонований боржнику строк виконавчий документ виконаний не був, 26.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 129 738,31 грн. В період з 26.12.2014 по 25.09.2020 із заробітної плати позивача стягнуто 46101,25 грн, які були спрямовані на погашення заборгованості по виконавчому документу, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. В подальшому, виконавче провадження передано до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), яке проводило заходи з примусового виконання. 17.02.2022 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №45770972 у зв`язку із надходженням від стягувача інформації про фактичне виконання рішення суду, а також винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору (вп №68705271) в розмірі 129 738,31 грн (частково стягнуто в розмірі 13 457,56 грн). Не погоджуючись з постановами від 26.12.2014 у виконавчому провадженні №45770972 про стягнення виконавчого збору та \~від 17.02.2022 про відкриття виконавчого провадження №68705271 про стягнення виконавчого збору в розмірі 129 738,31 грн (частково стягнуто в розмірі 13 457,56 грн), на підставі постанови про стягнення виконавчого збору №45770972 від 26.12.2014 \~позивач звернувся до суду з даним позовом. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваних постанов діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спірні правовідносини передусім регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Згідно ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ). За правилами частини 4 статті 27 Закону № 1404-VІІІ державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Окремі питання організації виконання судових рішень визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802. Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 встановлено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження. Отже стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення; про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, при цьому одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем приймається постанова про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.2022 посадовою особою органу ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №45770972 у зв`язку із надходженням від стягувача інформації про фактичне виконання рішення суду. Одночасно із винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, \~17.02.2022 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УЗПВР ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) винесено нову постанову про стягнення виконавчого збору, якою визначено загальну суму виконавчого збору, яка підлягає до стягнення в розмірі 129378,31 грн.(частково стягнуто в розмірі 13457,56грн.). Проте, з матеріалів справи з`ясовано, що заборгованість за виконавчим документом в ході примусового виконання рішення в повному розмірі 1293783,17 грн. не стягувалась і боржником за виконавчим документом на рахунок стягувача не сплачувалась, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, додатковою угодою №1 до кредитного договору від 31.12.2021. В той же час, суд апеляційної інстанції враховує, що виконавче провадження відкрито ще 11.12.2014 і з того часу неодноразово змінювалися норми закону про розміри і порядок стягнення виконавчого збору, що погіршили становище боржника. Так, на час винесення постанови від 17.02.2022 про відкриття виконавчого провадження №68705271 про стягнення виконавчого збору в розмірі 115920,76 грн. стаття 27 Закону №1404-VIII визначала ставку виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, яка підлягає стягненню. При цьому на момент відкриття виконавчого провадження №24258701 (11.12.2014), у державного виконавця існували цілком обґрунтовані підстави для стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків від суми, що фактично стягнута. Зважаючи на те, що боржник у встановлений виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження строк не сплатив заборгованість за виконавчим документом, мало б розпочатися примусове виконання цього рішення (за змістом частини п`ятої статті 30 Закону №606-XIV). Проте надалі внаслідок зміни правового регулювання були змінені умови стягнення виконавчого збору. Зокрема 28.08.2018 набрав чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 №2475-VIII, яким внесено зміни до частини другої статті 27 Закону №1404-VІІІ, внаслідок чого слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів". Верховний Суд вже аналізував вказані законодавчі зміни й неодноразово робив висновки стосовно їх \~застосування, зокрема, у постановах від 28.04.2020 у справі №520/11908/18, від 29.07.2020 у справі №1340/5050/18, від 28.10.2020 у справі № 400/878/20, від 11.08.2021 у справі №300/3260/20, від 10.02.2022 у справі №640/9256/21, Суть позиції, яку висловив Верховний Суд у зазначених постановах, стисло можна окреслити так: внесені Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VIII погіршили становище боржника у виконавчому провадженні (адже попередня редакція цієї статті передбачала стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків від суми, яка фактично стягнена), тому до спірних правовідносин потрібно застосовувати положення статті 27 Закону №1404-VIII у редакції, яка діяла до 28.08.2018. Треба зауважити також, що цю думку суд касаційної інстанції висловив стосовно правової ситуації, за якої виконавче провадження було розпочато до 28.08.2018, а постанова про стягнення виконавчого збору ухвалена після зазначеної дати. Цей підхід, відповідно до постанов Верховного Суду, зокрема, від 12.08.2020 у справі №1340/5053/18, від 28.10.2020 у справі №400/878/20, від 21.01.2021 у справі №640/3430/19, від 28.01.2021 у справі №420/769/19, основується на інтерпретації стягнення виконавчого збору як виду юридичної відповідальності боржника через призму статті 58 Конституції України (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). За подібної ситуації Верховний Суд у постанові від 11.08.2021 у справі №300/3260/20 дійшов висновку, що у випадку, коли виконавче провадження відкрито за правилами Закону №606-XIV, розмір виконавчого збору, який належить стягнути з боржника, потрібно визначати за правилами статті Закону №606-XIV (чинного на той час). Отже, оскільки внесені Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ погіршили становище боржника (позивача), а державний виконавець фактично не стягнув з нього коштів за виконавчим документом, то відсутні підстави для стягнення виконавчого збору у визначеному виконавцем розмірі в постанові від 17.02.2022. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 02.06.2022 у справі \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 640/23779/20. За таких обставин колегія суддів враховує, що оскаржувана постанова від 17.02.2022 про відкриття виконавчого провадження №68705271 про стягнення виконавчого збору в розмірі 129 738,31 грн (частково стягнуто в розмірі 13 457,56 грн) \~є протиправною та підлягає скасуванню. Варто зазначити, що як слідує з матеріалів справи, в період з 26.12.2014 по 25.09.2020 з позивача стягнуто кошти, спрямовані на погашення боргу у виконавчому провадженні \~№45770972 в сумі 46101,25 грн. однак відповідачем не розмежовано, яка сума коштів стгянута в рахунок виконавчого збору. \~ Що стосується постанови від 26.12.2014 у виконавчому провадженні №45770972 про стягнення виконавчого збору, колегія суддів зазначає, що законом не визначено процедури визнання постанови державного виконавця такою, що не підлягає виконанню, в зв`язку з закінченням виконавчого провадження. Крім того, колегією суддів не встановлено, а позивачем не доведено факту порушення державним виконавцем на момент її прийняття, норм \~закону. \~ При цьому, як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] частково погашено суму боргу за постановою від 26.12.2014, і питань щодо її протиправності до моменту винесення постанови від 17.02.2022 у останнього не виникало. Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги позивача частково спростовують висновки суду першої інстанції \~та \~дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення. У силу п.2 ч.1 ст.315\~КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317\~КАС України\~підставами для скасування судового рішення суду першої \~інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти \~нову постанову про \~часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial