Рішення адміністративного суду від 2022-01-13 00:00:00+02

30.11.2021 [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до старшого сержанта Тисменицького відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Кудли Євгена Ігоровича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 27.11.2021 відповідачем було складено оскаржувану постанову, оскільки ним було здійснено завідомо неправдивий виклик поліції. Вказав, що перебуваючи на складах НВ ПП «Нафтогазообладнання», засновником і керівником якого є його батько, побачив як по території підприємства перебувають двоє сторонніх осіб, що збирали металеві деталі із бетонних конструкцій. У зв`язку із цим з метою припинення викрадення майна здійснив виклик працівників поліції, так як на його зауваження невідомі особи не реагували. З урахуванням викладеного вважає постанову протиправною та такою, що підлягає до скасування. Ухвалою судді від 06.12.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 20.12.2021 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 28.12.2021 до участі у справі в якості другого відповідача залучено відділення поліції №1 Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області. Протокольною ухвалою суду від 11.01.2022 замінено відповідача старшого сержанта Тисменицького відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Кудлу Євгена Ігоровича на старшого сержанта відділення поліції №1 Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області Кудлу Євгена Ігоровича. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, шляхом надіслання повістки про виклик до суду поштовим та електронним зв`язком. Правом на подання відзиву не скористалися. В судовому засіданні 11.01.2022 відповідач старший сержант відділення поліції №1 Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області Кудла Є.І. проти задоволення позову заперечив так як при виїзді на місце події встановлено, що особи, які за словами позивача здійснювали розкладання металевих конструкцій, знаходились на неогородженій території та здійснювали збір дерев`яних відходів. Підчас поверхневого огляду транспортного засобу жодних металевих речей знайдено не було. Про факт знаходження земельної ділянки в оренді підприємства Вилущак В.І. повідомляв, однак документів не надав. Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши вступне слово позивача та його представника, відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 27.11.2021 року старшим сержантом відділення поліції №1 Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області Кудлою Євгеном Ігоровичем відносно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 549727 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП з накладенням стягнення в розмірі 850 грн. штрафу, з тих підстав, що 27.11.2021 близько 13:05 год [PERSON] здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонував на спецлінію «102» та повідомив про те, що невідомі особи здійснюють крадіжку металобрухту, хоча цього насправді не було (а.с.5). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, КУпАП, Правилами дорожнього руху України. Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності. Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. У силу ст.183 КУпАП адміністративна відповідальність настає за завідомо неправдивий виклик пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб. Предметом оскарження в даній справі є постанова про вчинення адміністративного правопорушення, що передбачено ст.183 КУпАП, а саме - завідомо неправдивий виклик поліції. Перевіряючи обґрунтованість постанови та встановлення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, слід зазначити, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, що містить об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону. Диспозиція ст.183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби. Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Ознака винності діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку), викладеного у ст.9 КУпАП. За змістом статей 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити. Ураховуючи положення статей 7, 9, 245, 251, 280 КУпАП, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 09.10.2019 року у справі за №337/3816/16-а. Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішенні у справі «Федорченко та Лозенко проти України» ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». В адміністративному позові та у судовому засіданні позивач категорично заперечив проти вчинення ним адміністративного правопорушення. Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку відповідних органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Як зазначено у ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Стаття 280 КУпАП закріплює, серед іншого, обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. З пояснень позивача убачається, що здійснюючи виклик до поліції, [PERSON] був впевнений, що викликавши поліцію, конфліктна ситуація буде вирішена. Оскільки відповідальність за ст.183 КУпАП настає в разі завідомо неправдивого виклику поліції, а позивач здійснив такий виклик будучи впевненим, що відносно майна НВ ПП «Нафтогазообладнання» вчиняються протиправні дії, то суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача умислу на вчинення інкримінованого йому правопорушення, а отже і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Зокрема, частиною другою даної норми права передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до 4 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Як встановлено частинами 1, 3 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд зазначає, що належна фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем, може підтвердити правомірність накладення адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі. Таким чином, уповноважена особа органу Національної поліції має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою (водієм) адміністративного правопорушення. Однак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про наявність у діях позивача порушення ст. 183 КУпАП, так як жодним із відповідачів не надано суду будь-яких доказів наявності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. З огляду на зазначене, суд приходить висновку про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб, що визначений законами та Конституцією України та всупереч ст.77 КАС України не виконав обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення. Стосовно посилання представника позивача щодо відсутності компетенції у працівника органу Національної поліції на складення постанови суд зазначає наступне. Згідно з п. 8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Частиною 1 ст. 222 КУпАП визначено категорію справ про адміністративні правопорушення, які мають право розглядати органи Національної поліції серед яких зазначено і правопорушення за ст. 183 КУпАП. Згідно ч.2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Частиною 1 ст. 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. В той же час, відповідно до ч. 2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. З огляду на зазначене твердження представника позивача в цій частині не заслуговують на увагу. Відповідно до ч.3ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Враховуючи те, що під час судового розгляду відповідачем не було надано належних та допустимих доказів наявності умислу в діяннях позивача, як обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, суд вважає недоведеною вину позивача у вчиненні правопорушення і, як наслідок, наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що заявлений [PERSON] позов про скасування спірної постанови в справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю. Відповідно до ч. 1ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Положеннями ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Так, позивачем при подачі адміністративного позову було понесено судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відділення поліції №1 Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Згідно з ч.4 вищевказаної норми для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 3 000 грн представником позивача суду надано договір про надання правничої допомоги від 09.12.2021, додаток №1 до вказаного договору, акт приймання виконаних робіт від 11.01.2022 в якому міститься перелік наданих послуг та квитанцію до прибуткового касового ордера за №18 від 11.01.2022. Відтак, оскільки позивачем належними доказами підтверджено розмір понесених ним витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне стягнути їх на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань відділення поліції №1 Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області. На підставі наведеного, ст. 183, 245, 247, 251, 252, 258, 280, 283, 286, 289, 292, 293 КУпАП,

Результат розгляду: granted