Рішення адміністративного суду від 2023-02-28 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автофастера ЛТД" (далі - позивач, ТОВ "Автофастера ЛТД" ) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці ( далі - відповідач), у якому просило суд: - визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA 100060/2022/000002/2 від 05.01.2022. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2021 відмовлено в задоволенні позовних вимог. Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що подані декларантом митному органу документи є належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару за ціною договору. Всі документи кореспондуються між собою, містять чітку і зрозумілу інформацію про товар та його ціну. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказав, що надані позивачем документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості. Крім того, декларантом не надані документи стосовно страхування вантажу. На підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, відзив на неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 02.01.2018 між Knorr-Bremse Fekrendszerek Ku та ТОВ «Автофастера ЛТД» укладено зовнішньоекономічний контракт №013/01-2018, за умовами якого Продавець продає, а Покупець приймає та оплачує на умовах викладених у цьому контракті компоненти пневматичного гальма та трансмісії далі - товар, відповідно до додатка, що є невід`ємною частиною цього контракту. Ціна за одиницю, загальна кількість та загальна вартість товару вказується в інвойсах, що виставляються на окремі партії товару, які є додатками до цього Контракту. Покупець оплачує товар не пізніше, ніж через 60 днів з дати виставлення інвойсу (а.с. 12-20). 24.01.2020 року між Knorr-Bremse Fekrendszerek Ku та ТОВ «Автофастера ЛТД» укладено додаткову угоду №1 до Контракту №013/01-2018 від 02.01.2018, якою продовжено строк дії договору та змінено реквізити сторін (а.с. 21-22). 04.01.2022 року з метою митного оформлення товарів декларантом до Київської митниці подано митну декларацію номер №UА100060/2022/000100 на товар: «запасні деталі (частини) до автомобілів», а саме: компресори повітряні відцентрові, обладнання для фільтрування або очищення повітря в пневматичних системах, клапани контролю пневматичних силових трансмісій, провідники електричні, оснащені з`єднувальними пристроями для напруги 24В, частини гальмівної системи, частини зчеплення, частини до автомобільних причепів та напівпричепів, що мають максимальну масу з повним навантаженням 20т і більше, в якій визначено митну вартість товару за основним методом за ціною договору, яка складає 32733,83 EUR відповідно до інвойсів від 28.11.2021 №29618787 та \~від 07.12.2021 №29619782, які є невід`ємними додатками до Контракту (а.с. 107). На підтвердження митної вартості, разом з митною декларацією, зокрема, подані: зовнішньоекономічний контракт №013/01-2018 від 02.01.2018, додаткова угода до контракту від 24.01.2020, інвойс від 28.11.2021 №29618787, інвойс від 07.12.2021 №29619782, висновок експерта №ГО-2134 від 29.12.2021, міжнародну транспорту накладну від 29.12.2021, калькуляції, договір складського забезпечення №290916 від 29.09.2016, додаткова угод №1 до договору складського забезпечення від 30.10.2017, договір про перевезення вантажів автотранспортом №07-11/2018 від 07.11.2018, автотранспортна накладна, рахунки фактури. Також, на вимогу митного органу позивачем додатково надано: прайс-лист від виробника товарів від 04.01.2022 року б/н зі складовими ціни товару без зазначення умов поставки, калькуляцію транспортних витрат від 24.12.2021 року б/н, банківські платіжні документи від 17.12.2021 року №б/н. 05.01.2022 року Київською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА100060/2022/000002/2 від 05.01.2022 року та складено картку відмови № №UА100060/2022/000002. Відповідно до протоколу обробки електронного документу, а саме: митної декларації №UА100060/2022/000100 в якості причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, зазначено, що зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України місять неповні дані, а подані декларантом документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а саме: відповідно до рахунку фактури про транспортно-експедиційні витрати від 24.12.2021 № 267, зазначено договір на перевезення транспортних вантажів від 07.11.2017 №07-11/2018, а в митній декларації в гр.44 зазначено транспортний договір від 22.11.2019 №22-11/2019. Також відповідно до п.1.1 та 1.2 зовнішньоекономічного договору складського зберігання від 29.09.2016 №290916, що поклажодавець повинен сплатити за зберігання товарів на складі по 10 евро за кожне палітомісце, а у розрахунку митної вартості зазначено тільки навантаження та транспортні витрати. Також декларантом не надані документи стосовно страхування вантажу. У митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що викликала сумніви у правильності визначення декларантом митної вартості товару. У зв`язку з не наданням декларантом всіх витребуваних документів, надані документи визнані такими, що не містять інформації щодо складових митної вартості (а.с. 143-144). Згідно з п.7 ст.55 Митного кодексу України Митним органом випущено товар у вільний обіг із сплатою митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначених декларантом та забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України за МД від 05.01.2022 №UА100060/2022/000164. Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся з цим позовом до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави вважати подані декларантом документи необ`єктивними і такими, що не підтверджують у повному обсязі складові митної вартості заявленого товару, тому відповідачем правомірно обрано резервний метод визначення митної вартості та прийнято відповідне рішення. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Згідно з ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Відповідно до ч. ч 2, 3, 5 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. Відповідно до ч. 6 ст. 57 МК України при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Згідно з ч .ч. 1-3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи. Колегія суддів зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених уст. 58 МК України. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Однак, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16, від 19.03.2019 по справі № 810/4116/17, від 13.10.2020 по справі № 826/13139/15. При цьому, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 по справі № 809/1469/16. Судовим розглядом встановлено, що рішення митного органу про коригування митної вартості \~прийнято з огляду на \~невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості у зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, не надано всі витребувані \~документи, а подані декларантом документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, зокрема, у рахунку фактурі про транспортно-експедиційні витрати від 24.12.2021 № 267 зазначено договір на перевезення транспортних вантажів від 07.11.2017 № 07-11/2018, а в митній декларації в гр. 44 зазначено транспортний договір від 22.11.2019 № 22-11/2019. Стосовно посилання відповідача на розбіжності у документах щодо транспортування товару колегія суддів зазначає таке. Транспортування вантажу здійснювалось на підставі договору на перевезення вантажів автотранспортом № 07-11/2018 року від 07.11.2018 року, укладеному між ТОВ "Автофастера ЛТД" та ПП "КР КАРГО ТРАНС ГРУП" за маршрутом м. Ярослав (Польща) - м. Вишневе (Україна), вартість перевезення вантажу загальною вагою 21918,535 кг склала 40 099 грн та була врахована у митній декларації, на підтвердження чого позивачем надано: калькуляцію транспортних витрат, рахунок на оплату № 267 від 24.12.2021 року на суму 40 099 грн, платіжні доручення: № 19547 від 28.12.2021 року на суму 20050 грн; № 19575 від 30.12.2021 року на суму 2049 грн; № 19682 від 11.01.2022 року на суму 18 000 грн, а також акт надання послуг № 39 від 24.12.2021 року на суму 40 099 грн (а.с. 50-56). Втім, за висновками митного органу встановлено невідповідність номерів транспортних договорів на перевезення, вказаних у митній декларації та у рахунку фактурі про транспортно-експедиційні витрати від 24.12.2021 № 267, виданої \~ПП "КР КАРГО ТРАНС ГРУП". Колегія суддів зазначає, що вартість транспортно-експедиційних послуг, яка вказана в митній декларації, співпадає з вартістю сплачених за рахунком фактурою \~транспортних витрат та підтверджується копіями платіжних доручень. Крім того, описка в рахунку фактурі та не зазначення суми зберігання фактично не впливає на ціноутворюючий фактор, оскільки митному органу було надано документи, які підтверджують дійсність та достовірність заявленої ціни, а також докази її фактичної сплати позивачем. Подані позивачем документи містять необхідні відомості, на підставі яких митний орган мав можливість дійти висновку про підтвердження витрат підприємства на транспортування товару, заявленого декларантом для митного оформлення відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного Кодексу України. При цьому, витребування інших додаткових документів щодо витрат на транспортування є безпідставним, оскільки, надані позивачем документи до митного оформлення товару в їх сукупності, в повній мірі давали змогу підтвердити митну вартість імпортованого товару. Судовим розглядом встановлено, що джерелом інформації для прийняття митним органом оскаржуваного рішення стала, зокрема, наявна у відповідача цінова інформація щодо митного оформлення подібних товарів, що наявні у ЄАІС та АСМО Інспектор: № UA100060/2021/428352 від 19.10.2021. У постанові від 25.02.2020 у справі № 260/718/19 Верховний Суд дійшов правового висновку, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України. У рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів. Посилання митного органу на наявність інформації про іншу вартість подібного товару не можуть вважатись обґрунтованими, оскільки у спірному випадку позивач діяв на підставі контракту, визначених в ньому умов та цін, що підтверджується наданими до митної декларації документами, додатковими угодами до контракту. Крім того, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення (подібного, а не аналогічного товару) не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, а тому не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості. На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач під час митного оформлення не надав необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів, водночас відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність оскаржуваного рішення. З рішення відповідача вбачається, що за основу для коригування митної вартості товару за резервним методом митним органом взято митну вартість товару, оформленого за митною декларацією: № UA100060/2021/428352 від 19.10.2021. Разом із тим, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 26.02.2019 у справі № 808/454/18, від 19.06.2018 у справі № 826/6346/16, від 31.01.2018 у справі № 813/7272/13-а, від 02.03.2018 у справі № 804/2997/17. За наведених обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що відповідачем обґрунтовано наявність розбіжностей або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Щодо доводів суду першої інстанції, що декларантом не надані документи стосовно страхування вантажу, колегія суддів зазначає, що відповідно до умов \~Контракту та додаткової угоди \~не передбачено обов`язковості укладення договору страхування товару. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. Проте, відповідачем не надано доказів правомірності прийнятого рішення на спростування висновків суду. З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки відповідач не довів правомірність прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів. Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову. Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції змінить або ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Судом встановлено, що позивачем понесені витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2481 грн та апеляційної скарги в розмірі 3721,50 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 25.01.2022 та від 12.09.2022. Враховуючи, що за наслідками судового розгляду позов задоволено, тому на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6202,50 грн. (2481 грн + 3721,50 грн).

Результат розгляду: granted