Рішення адміністративного суду від 2022-05-17 00:00:00+03

\~Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувсь до суду з вказаним адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4688514 від 26.08.2021. В обґрунтування позову зазначив наступне. 26.08.2021 інспектором роти № 1 першого батальйону УПП в Житомирській області лейтенантом поліції Пилипчуком М.Л. було винесено постанову серії ЕАО № 4688514 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Відповідно до постанови : [PERSON] , 26.08.2021 о 13:53:56 в м. Житомирі по вул. Шосе Київське,131, керуючи транспортним засобом марки RENAULT MEGANE, номерний знак [NUMBER] , зі швидкістю 78 км/год в населеному пункті м. Житомир, позначеному дорожнім знаком 5.45 перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 28 км/год. та водій не має права керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАп. З вказаним порушенням позивач не погоджується, притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставним та необгрунтованим, а дії відповідача суперечать чинному законодавству, постанова у справі є незаконною. Вважає, що відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобіля, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи, в описовій частині постанови не конкретизовано в чому саме полягає правопорушення інкриміноване позивачу, а також викладено обставини іншого правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ст. 122 КУпАП. Після зупинки транспортного засобу позивач на вимогу працівника поліції пред`явив йому свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] та посвідчення водія серії [NUMBER] від 22.01.2016 видане Управлінням МВС Азербайджанської Республіки, містить категорію транспортних засобів, на керування якими видано посвідчення «В», що підтверджує право позивача на керування транспортним засобом. Посвідчення водія відповідає вимогам міжнародної Конвенції про дорожній рух 1968 р. , ратифікованої із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.1974, містить всю необхідну інформацію , передбачену в Додатку № 6 до Конвенції. Таким чином, позивач за умови перебування на території України може підтверджувати своє право керування транспортним засобом водійським посвідченням , виданим у Республіці Азербайджан. За вказаних обставин вважає, що за таких підстав оскаржувана постанова підлягає скасуванню. Відповідач Департамент патрульної поліції направили на адресу суду відзив щодо позовних вимог, відповідно до якого, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що інспектором роти № 1 батальойону УПП в Житомирській області ДПП Пилипчуком М.Л., під час несення служби в м. Житомирі по вул. Київське шосе, 131, за допомогою лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam ІІ (серійний номер ТС008459) було виявлено порушення ПДР - водієм транспортного засобу марки RENAULT MEGANE, номерний знак [NUMBER] , який рухався зі швидкістю 78 км/год., в зоні дії дорожнього знаку 5.45 в м. Житомир, чим перевищив максимально допустиму швидкість на 28 км /год, порушив п.12.4 ПДР України. Швидкість зафіксовано приладом TruCam ТС008459. Після зупинки транспортного засобу, інспектор представився, пояснив суть порушення, причину зупинки та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Після перевірки посвідчення водія та посвідки на постійне місце проживання, інспектором було встановлено, що позивач не має право керувати транспортним засобом, оскільки до посвідчення водія не було долучено перекладу. Окрім того, посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає заміні. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, порушення вимог п.12.4 ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також порушення вимог п. 2.1.а ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Водію було роз`яснено права особи, ст. 63 Конституції та ст. 268 КУпАП. Інспектором було прийнято постанову за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення в розмірі 3400 грн., відповідно до санкції ст. 126 КУпАП та враховано вимоги ч. 2 ст. 36 КУпАП. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обгрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню. До суду, представником позивача Ткачуком А.О. подано відповідь на відзив, відповідно до якого останній зазначив, що зі змісту відзиву та тексту оскаржуваної постанови не зрозуміло, в чому саме полягає правопорушення, інкриміноване позивачу за ч. 1. ст. 126 КУпАП. В постанові відсутні відомості, про те, якими доказами підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком при здійсненні відеофіксації . \~ \~ \~ \~Заяви, клопотання учасників справи. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні, 10.02.2022 представник позивача Ткачук А.О. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в адміністративному позові та просив їх задовольнити. В подальшому до суду представник позивача подав клопотання відповідно до якого просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. У судове засідання відповідач- Департамент патрульної поліції свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду представник відповідача Іваненко О. направив заяву відповідно до якої просив здійснювати розгляд справи за відсутності їх представника. Позовні вимоги не визнають, а в їх задоволенні просили відмовити. Процесуальні дії у справі. Згідно ч. 1\~ст. 286 КАС України\~адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 13.10.2021 справу за адміністративним позовом [PERSON] до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення передано на розгляд за підсудністю до Коростишівського районного суду Житомирської області. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 23.11.2021 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права, які застосовує суд, мотиви суду. Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4688514 від 26.08.2021\~ [PERSON] 26.08.2021 о 13\~год 53\~хв.,\~керував транспортним\~засобом RENAULT\~MEGANE\~д.н.\~ [NUMBER] \~ в\~м.\~Житомир,\~по вул.\~Київське шосе\~ зі\~швидкістю 78\~км/год.\~в населеному\~пункті \~м.\~Житомир,\~позначене дорожнім\~знаком 5.45,\~перевищив встановлене\~обмеження \~швидкості руху\~ на\~28\~км/год.\~Trucam\~ТС008459\~та водій\~не мав\~права керування\~транспортним засобом,\~чим порушив\~п.\~2.1а\~ПДР України\~-\~ керування\~ТЗ особою,\~яка \~не має\~права керування\~таким ТЗ,\~ вчинив адміністративне\~ правопорушення\~ передбачене\~ч.\~2\~ст.\~126\~КУпАП. Даною постановою на позивача накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. (а.с.6). Відповідно до\~статті 8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Частиною 2\~ст. 19 Конституції України\~ передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та Законами України. Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання\~Конституції\~і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням\~Кодексу України про адміністративні правопорушення\~(далі -\~КУпАП). Відповідно до\~статті 9 КУпАП\~адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно зі\~статтею 7 КУпАП\~ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Частиною 1\~ст. 122 КУпАП\~встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Частиною 2\~ст.\~126\~КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Статтею 245 КУпАП\~встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Стаття 280 КУпАП\~закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Відповідно до\~статті 251 КУпАП\~доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Відповідно до ч. 5\~ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього\~Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Відповідно до\~ст. 16 Закону України «Про дорожній рух»\~водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно із\~п. 1.3 Правил дорожнього руху\~України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Відповідно до\~пункту 1.10 ПДР\~України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. Згідно п. 2.1 (а)\~Правил дорожнього руху\~України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; П. 2.4 (а)\~Правил дорожньогоруху\~України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в\~пункті 2.1 ПДР. Матеріалами справи стверджується, що позивач при перевірці документів пред`явив посвідчення водія, яке видане в республіці Азербайджан від 22.01.2016, яке дійсне до 22.01.2026 року. Відповідно до вимог ст. 41 «Водійські посвідчення» Конвенції про дорожній рух (від 08.11.1968), ратифікованої із застереженнями і заявами Указом ПВР УРСР від 25.04.1974, з поправками від 03.03.1992 та 28.09.2004: 2.а) Договірні Сторони будуть визнавати: будь-яке національне водійське посвідчення, що складене на їх національній мові або на одній із їх національних мов, або якщо воно не складено на такій мові, супроводжується завіреним перекладом. Відповідно до додатку № 6 Конвенції про дорожній рух : п.6 всі записи, що внесені до посвідчення, повинні виконуватись буквами латинського алфавіту. У випадку використання інших букв ці записи повинні також транслітеруватися буквами латинського алфавіту. 6. Положення цієї статті не зобов`язують Договірні Сторони: а) визнавати дійсними національні посвідчення, видані на території іншої Договірної Сторони особам, які мали на їх території звичайне місце проживання в момент видачі цього водійського посвідчення або які перенесли своє звичайне місце проживання на їх територію після видачі цього посвідчення; визнавати дійсність національних водійських посвідчень, виданих водіям, звичайне місце проживання яких в момент видачі посвідчені, знаходилось не на території, де були видані посвідчення, або які перенесли своє місце проживання після видачі посвідчень на іншу територію. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340\~затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (далі - Положення), яке є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства. За змістом п. 2 Положення, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Пунктом 30 Положення передбачено, що особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту. Зазначені особи під час керування транспортними засобами можуть мати українське посвідчення водія, видане в установленому цим Положенням порядку. Посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає заміні. Заміна таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів. Таким чином, особа, яка має постійне місце проживання на території України має право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , 28.02.2020 року видано посвідку на постійне місце проживання. Відтак з вказаної дати, позивач, протягом 60 днів мав право на керування транспортними засобами на території України на підставі посвідчення водія, яке видане в республіці Азербайджан 22.01.2016 та дійсне до 22.01.2026 року. Таким чином, на момент прийняття оскаржуваної постанови позивач не мав права керування транспортними засобами на території України. В матеріалах справи зібрані докази, що підтверджують обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості більш як на 20 км. Швидкість була зафіксована спец. приладом Trucam ТС008459. Лазерний вимірювач швидкості LTІ 20/20 TruCam ІІ здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення\~правил дорожнього руху\~від моменту її фіксації приладом TruCam. При цьому, можливість використання виробу «TruCam ІІ Clip Viewer v2.0.5.1» LTІ 20/20» виробництва Laser Technology Inc, США, також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 24.12.2020. Таким чином, суд дійшов висновку, що показники приладу LTІ 20/20 TruCam ІІ (серія TC008459) можуть бути допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Відповідно до п. 5.70\~ПДР\~дорожній знак «Фото-, відеофіксування порушень\~Правил дорожнього руху»\~інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями\~ПДР\~за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Згідно із пп.«ґ»\~п.8.4 ПДР\~інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила. Разом з тим, жодними положеннями\~КУпАП\~та\~Закону України «Про Національну поліцію», в тому числі, ч. 1\~ст. 40 вказаного Закону, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків. Дорожній знак 5.70 \~ПДР України «Фото-відеофіксування порушень\~Правил дорожнього руху»\~лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями\~ПДР\~за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків. В той же час,\~Закон України «Про Національну поліцію»\~не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відеофіксації порушень дорожнього руху. Таким чином, обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого\~ПДР\~швидкісного режиму. Положеннями\~КУпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими\~розділом ІV КУпАП України, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4\~ст. 258 КпАП України. В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором позивачу були роз`яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інспектор не перешкоджав реалізації права позивача на надання пояснень на місці розгляду справи. Таким чином, відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених\~ст. 268 КУпАП, при розгляді справи. Окрім того, позивач під час розгляду справи надав пояснення що не був обізнаний про необхідність заміни посвідчення водія, і висловлював свою незгоду лише щодо розміру штрафу. Отже, відповідачем доведено правомірність дій інспектора щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Суд зазначає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП). Згідно положень\~ст. 77 КАС України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. За змістом\~ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами\~ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Таким чином, аналізуючи здобуті по справі докази, суд дійшов висновку, що відповідачем обґрунтовано визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст.126 КУпАП\~та правомірно накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн. При цьому інші доводи, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Результат розгляду: denied