Рішення адміністративного суду від 2022-09-08 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] звернувся з позовом до військової частини [NUMBER] , в якому просив суд: - визнати протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги з включенням до її обчислення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 % місячного забезпечення; - зобов`язати Військову частину [NUMBER] здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з включенням до її обчислення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 % місячного забезпечення з врахуванням суми вже виплаченої одноразової грошової допомоги. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він, згідно з наказом командира Військової частини [NUMBER] від 04.11.2020р. № 234, виключений зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас. При виключенні зі списків особового складу та повного грошового розрахунку йому була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога (вихідна допомога) у разі звільнення з військової служби, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р., без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував на день звільнення. За результатами розгляду відповідного \~звернення позивача відповідач листом \~від 26.11.2021 р. (вих. №350/303/2/1551) відмовив у задоволенні вимоги щодо нарахування та виплати вказаної щомісячної додаткової грошової винагороди. Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену \~у постанові від 16.05.2019р. у справі №826/11679/17, позивач зазначав, що щомісячна додаткова грошова винагорода в силу положень ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей повинна включатись до місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року, ухваленим в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, задоволений адміністративний позов [PERSON] . Визнані протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку [PERSON] отримував під час проходження військової служби. Зобов`язано Військову частину [NUMBER] здійснити перерахунок та виплату [PERSON] одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, з врахуванням \~щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 % грошового забезпечення, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010р., з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби. Не погоджуючись із зазначеним рішенням, військова частина [NUMBER] подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010р. №889, має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що наказом командира Військової частини [NUMBER] від 04.11.2020р. № 234 [PERSON] виключений зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення з 04.11.2020р. у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас (а.с. 3). Позивач звернувся до відповідача із заявою від 01.11.2021р. про нарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. 26.11.2021р. (вих. № 350/303/2/1551) Військовою частиною [NUMBER] за результатами розгляду вищевказаної заяви позивача повідомлено, що відповідно до п. 3 Інструкції \~про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України №550 від 24.10.2016 р., наведено перелік складових грошового забезпечення, з якого має обчислюватись та виплачуватись винагорода і який за обсягом є меншим за перелік, передбачений у ст. 15 Закону України від 20.12.1991 р. №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 р., \~не входить до структури і складу грошового забезпечення. Вона має окремий, особливий і разовий вираз виплати, оскільки виплачується лише тим категоріям військовослужбовців, перелік \~яких \~наведений у цій Постанові \~та за наявності у фонді грошового забезпечення коштів для її виплати. Виплата цієї винагороди залежить від порядку та умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів \~(а.с. 4-5). Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що при виплаті грошової допомоги при звільненні позивача відповідач протиправно не включив до її розміру грошову щомісячну винагороду, яка виплачувалась позивачу, а тому наявні підстави для визнання протиправними дій Військової частини [NUMBER] щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку [PERSON] отримував під час проходження військової служби, та для відновлення порушених прав позивача. Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч.2 \~ст.19 Конституції України \~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені \~Конституцією \~та законами України. Згідно з ч. 1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-ХІІ (надалі - Закон України №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4ст.9 Закону України №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно з абз.1 ч.2 ст.15 Закону України №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем - жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. На момент звільнення позивача його календарна вислуга років складає більше 10 років, а тому, відповідно до ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Положеннями п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294 від 07.11.2007р. (чинна на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889» від 13.03.2013 р. №161 (чинна на час виникнення спірних правовідносин) пункт 1 викладено в такій редакції: « 1.Установити щомісячну додаткову грошову винагороду: 1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення». Як вбачається з матеріалів справи, позивач під час проходження служби отримував щомісячну додаткову грошову винагороду. (а.с. 3) За змістом п.38.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008р. №260 до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Аналогічні норми щодо не включення винагород до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, містить також Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військо службовцям Збройних Сил України, затверджена наказом Міністра оборони України від 15.11.2010р. №595 (чинна на час виникнення спірних правовідносин). Разом з тим, положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено врахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення при обчисленні грошового забезпечення. Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України, вона має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно з ч.3 ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Таким чином, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки у даному випадку застосуванню підлягають положення саме Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким визначено, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця. Враховуючи вищенаведені правові норми щодо права позивача на включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, яке він отримував під час проходження служби, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та раніше виплачених сум. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019р. (справа №826/11679/17); від 24.10.2018р. (справа №820/3211/17). Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували наведені висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу. Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Результат розгляду: denied