Рішення адміністративного суду від 2022-07-13 00:00:00+03

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Аїр-торг» (далі - ТОВ «Аїр-торг»; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС у Львівській області; відповідач; контролюючий орган), в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20 листопада 2020 року № 0006040707, від 20 листопада 2020 року № 0006080707, від 23 грудня 2020 року № 0019810702; зобов`язати відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленої позивачем за серпень 2020 року в розмірі 2782710,00 грн та за вересень 2020 року в розмірі 16702647,00 грн. Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 23 червня 2021 року адміністративний позов задовольнив повністю. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 18 листопада 2021 року рішення суду першої інстанції залишив без змін. ГУ ДПС у Львівській області звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити або направити справу на новий розгляд. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. При цьому наголошує на ненаданні платником під час здійснення контрольного заходу належним чином оформлених платіжних документів, які підтверджують, що суми податку на додану вартість, заявлені до бюджетного відшкодування, є фактично сплаченими у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України. Верховний Суд ухвалою від 24 січня 2022 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Львівській області. Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надійшло, що в силу частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій. 23 травня 2022 року до Суду від ТОВ «Аїр-торг» надійшла заява про часткову відмову від позову та закриття провадження, в якій платник просить прийняти відмову від позовних вимог у частині зобов`язання відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленої позивачем за серпень 2020 року в розмірі 2782710,00 грн та за вересень 2020 року в розмірі 16702647,00 грн, визнати нечинними рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року в цій частині і закрити провадження в цій частині у зв`язку з відмовою від позову. В іншій частині позовних вимог ТОВ «Аїр-торг» просить залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі. Верховний Суд, розглянувши заяву позивача про часткову відмову від позову, дійшов висновку про її задоволення з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 354 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Пунктом 2 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом. За приписами частини першої статті 348 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитися від позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення касаційного розгляду. Суд, враховуючи право позивача на відмову від позову та обґрунтованість заяви, дійшов висновку про наявність підстав для прийняття відмови ТОВ «Аїр-торг» від позовних вимог про зобов`язання відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленої позивачем за серпень 2020 року в розмірі 2782710,00 грн та за вересень 2020 року в розмірі 16702647,00 грн, та, як наслідок, визнання нечинними рішень судів попередніх інстанцій і закриття провадження у справі в цій частині. Переглядаючи оскаржувані судові рішення в іншій частині в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке. Судами попередніх інстанцій з`ясовано, що відповідачем проведено документальні позапланові виїзні перевірки ТОВ «Аїр-торг» з питань достовірності нарахування від`ємного значення суми, яка приймає участь у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість за декларацією з податку на додану вартість за серпень 2020 року, а також з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, результати яких оформлено актами від 30 жовтня 2020 року № 815/13-01-07-07/42992142 та від 04 грудня 2020 року № 2343/13-01-07-02/42992142. Перевірками встановлено порушення позивачем вимог пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв`язку з ненаданням до перевірки належним чином оформлених платіжних документів, які підтверджують суми, заявлені до бюджетного відшкодування за наслідками господарських взаємовідносин із Товариством з обмеженою відповідальністю «Велан Південь Трейд» (нова назва «Агрокомпанія «Сатурн»). На підставі зазначених актів перевірок відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: від 20 листопада 2020 року № 0006040707, згідно з яким відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування податку на додану вартість за серпень 2020 року в розмірі 2782710,00 грн; від 20 листопада 2020 року № 0006080707, згідно з яким визначено штраф у розмірі 1020,00 грн; від 23 грудня 2020 року № 0019810702, згідно з яким відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування податку на додану вартість за вересень 2020 року в розмірі 16702647,00 грн Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних актів індивідуальної дії, Верховний Суд виходить із такого. Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Згідно з пунктом 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. За правилами пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Аналіз наведених норм свідчить на користь висновку про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку. Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судові інстанції встановили, що вони є реальними та підтверджуються долученими платником до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій і господарський характер понесених за ними витрат, що контролюючим органом не заперечується. Фактично обґрунтування правомірності оскаржуваних актів індивідуальної дії відповідача зводиться до ненадання платником до перевірки оригіналів платіжних документів, які підтверджують, що суми, заявлені до бюджетного відшкодування, є фактично сплаченими в попередніх та звітному періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України, а саме - Товариству з обмеженою відповідальністю «Велан Південь Трейд» (нова назва «Агрокомпанія «Сатурн»). Водночас судами з`ясовано, що ГУ ДПС у Львівській області в актах перевірок не заперечувало надходження коштів від позивача на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Велан Південь Трейд» (нова назва «Агрокомпанія «Сатурн») на підставі платіжних доручень. Усупереч твердженню відповідача про відсутність під час контрольних заходів оригіналів банківських документів, судами попередніх інстанцій за наслідками аналізу змісту актів перевірок з`ясовано, що позивачем надано всі відповідні банківські документи, що підтверджують проведену оплату, однак у формі, неприйнятній для відповідача, без належного мотивування причин цього. До матеріалів справи натомість позивачем долучено належним чином оформлені платіжні доручення, які підтверджують оплату за придбану в Товариства з обмеженою відповідальністю «Велан Південь Трейд» (нова назва «Агрокомпанія «Сатурн») пшеницю за квітень 2020 року та червень 2020 року. Суд також враховує, що відповідачем не подано жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення платником розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо. За таких обставин висновок судів першої та апеляційної інстанцій про необґрунтованість доводів контролюючого органу щодо неправомірності заявлення платником до відшкодування з бюджету сум податку на додану вартість, сформованих за здійсненими з Товариством з обмеженою відповідальністю «Велан Південь Трейд» (нова назва «Агрокомпанія «Сатурн») господарськими операціями, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права. З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ГУ ДПС у Львівській області без задоволення, а оскаржених судових рішень в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20 листопада 2020 року № 0006040707, від 20 листопада 2020 року № 0006080707, від 23 грудня 2020 року № 0019810702 - без змін.

Результат розгляду: granted