Рішення адміністративного суду від 2022-02-22 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві у відмові в переведенні з одного виду пенсії на інший, викладеними у листі відповідача №2600-0302-8/97758 від 16.07.2020; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перевести з пенсії по інвалідності в розмірі фактичних збитків, яка передбачена статтею 54 Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на пенсію осіб, які стали особами з інвалідністю, внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, які вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), передбачену частиною третьою статті 59 цього Закону з 19.02.2020 та зробити відповідний перерахунок пенсії, з урахуванням вже отриманої. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.10.2021 у задоволенні позову відмовлено. Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач має право на отримання пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до посвідчення від 27.03.2019 серії [NUMBER] [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії. Відповідно до запису № 12 від 07.09.1982 в трудовій книжці позивача серії [NUMBER] , останній був прийняти на службу в органи внутрішніх справ (наказ УВС К/о № 170 о/с від 15.09.1982) та згідно запису № 13 від 15.07.1998 звільнений з кадрів МВС України (наказ ГУ № 88 о/с від 17.07.1998). Відповідно до маршрутного листа № 20/87 від 06.02.1996 [PERSON] приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та знаходився у 30км зоні (зоні відселення). Відповідно до довідки Спеціалізованої радіологічної медико-соціальної експертної комісії Центру медико-соціальної експертизи м. Києва серії КИЕ-1 № 027679 від 24.07.2001 позивачеві встановлено другу групи інвалідності з 01.08.2001, захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків з ЛНА на ЧАЕС. Безстроково. За твердженням позивача, він 19.02.2020 звернувся до відповідача з письмовою заявою про перерахунок пенсії відповідно до вимог частини третьої статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», без застосування положень Постанови Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верства населення» та без обмеження максимальним розміром, проте, листом Головного пенсійного фонду України в м. Києві № 4620-4034/П-028/8- 2600/20 від 20.03.2020 [PERSON] повідомлено, що його пенсію обчислено відповідно до пункту 9-1 Порядку №1210, відповідно до матеріалів пенсійної справи та вимог чинного законодавства. Також позивачем зазначено, що з метою переведення його з пенсії, яка передбачена статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на пенсію відповідно до частини третьої статті 59 цього ж Закону, він неодноразово, а саме 16.07.2020 та 23.06.2020 звертався з заявами до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Листом від 16.07.2020 №2600-0302-8/97758, позивача повідомлено про порядок здійснення розрахунку його пенсії, враховуючи коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідачем фактично виконано свій обов`язок та здійснюється нарахування пенсії позивачеві по інвалідності на рівні з військовослужбовцями строкової служби, відповідно до частини третьої статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого. Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Аналогічні приписи закріплено і у статтях 9, 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку (стаття 6 Закону № 1788-XII). Пунктом 13 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами. Позивачу призначена пенсія по інвалідності відповідно до вимог ст. 54 Закону №796-ХІІ. Статтею 9 Закону № 796-XII визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих. Відповідно до статті 10 Закону № 796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі, проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Згідно примітки «*» тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань. Частиною 1 статті 54 Закону № 796-XII встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Отже, оскільки позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та особою з інвалідністю по захворюванню, що пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, то відповідно до статті 54 Закону № 796-XII він має право на пенсію по інвалідності. Особливості призначення пенсій військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, передбачені у ст. 59 Закону №796-ХІІ. Так, згідно положень ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ, особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року. Тобто фактично в результаті ухвалення Рішення Конституційним Судом України змінено положення частини третьої статті 59 Закону, оскільки розширено раніше встановлений перелік осіб, на яких поширюється порядок обчислення пенсій по інвалідності, визначений цими положеннями Закону. Відтак особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби та є інвалідами внаслідок цього, мають право на обчислення пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати згідно з ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 25 квітня 2019 року. Спірним питанням в межах даних правовідносин є застосування при обчисленні пенсії формули, зазначеної в постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 № 543 абзац перший п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, викладено у такій редакції: « 9-1. За бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою: П=Зс*Кзс*Кв/100% де П - розмір пенсії; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначається як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки; Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії; Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках). Середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії (Кзс), визначається за формулою: Кзс=Зп(мін)*5/Зс1 де Зп(мін) - розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року; Зс1 - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року. Розмір відшкодування фактичних збитків (Кв) визначається як відсоток втрати працездатності, визначений органами медико-соціальної експертизи. У разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводиться перерахунок зазначених пенсій виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року». З урахуванням наведеного, позивач має право на перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі згідно ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII з 25.04.2019, проте із застосування формули, зазначеної в постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Аналогічна правова позиція щодо застосування вищевказаної формули викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2021 року у справі № 520/1972/19. З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо обчислення пенсії позивача відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII із застосуванням формули, що зазначена у п. 9-1 Порядку, є правомірними. У свою чергу, позивач в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що відповідачем відмовив у переведенні його за статтею 54 Закону № 796-XII та пенсію за частиною третьою статті 59 Закону № 796-XII. Проте, колегія суддів наголошує на тому, що статті 54, 59 Закону № 796-XII не визначають види пенсій, а лише регулюють питання особливостей відповідних видів пенсі для певних категорій осіб. Зокрема, стаття Закону № 796-XII визначає право осіб, віднесених до категорії 1 на обчислення пенсії із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, а частина третя статті 59 Закону № 796-XII на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року. З огляду на формулу, передбачену у постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір відшкодування фактичних збитків та п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати є різними складовими, які враховуються при обчисленні пенсії, які не є взаємовиключними. У спірних правовідносинах обидві ці статті застосовані для обчислення пенсії по інвалідності позивача: зокрема стаття 54 Закону № 796-XII в частині врахування розміру відшкодування фактичних збитків, а стаття 59 Закону № 796-XII в частині врахування п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Відтак, доводи позивача про те, що відповідач протиправно відмовив йому у переведенні на пенсію відповідно до статті 59 Закону № 796-XII є помилковим, оскільки у даному випадку не відбувається зміна виду пенсії та переведення на інший вид пенсії. Позивач у спірних правовідносинах виключно додатково реалізував своє право на врахування п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати при обчисленні пенсії по інвалідності, яка вже була розрахована із заробітку у розмірі відшкодування фактичних збитків. Наведене бажання і було виконане відповідачем, що вбачається з його листа від 20.03.2020 (а.с. 13). Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС). Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Результат розгляду: denied