Рішення адміністративного суду від 2022-10-17 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил від 18.11.2021 року №3292/50000/21. В обґрунтування позову зазначено, що постановою від 18.11.2021 року №3292/50000/21 Одеською митницею визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів громадян, що на день вчинення правопорушення становить 34000 гривень. Оспорюючи правомірність та обґрунтованість рішення відповідача, позивач вказує, в порушення вимог ст. 489 Митного кодексу України митним органом при розгляді справи про порушення митих правил не було з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, наявність підстав для притягнення до відповідальності, у тому числі фактично не враховано, що позивачем не передавався транспортний засіб у володіння, користування та розпорядження іншій особі, будь-яких договорів з цього приводу позивач не укладав, а також ту обставину, що відповідний транспортний засіб був викрадений на початку 2019 року, у зв`язку із чим позивач визнаний потерпілим у відповідному кримінальному провадженні. Наведені обставини у сукупності, а також те, що відповідачем не виконано вимоги ч.ч. 1, 2 ст. 526 Митного кодексу України та не забезпечено участь особи, яка притягується до відповідальності, у вирішенні справи, свідчать про невідповідність постанови митного органу критерію обґрунтованості та правомірності, наявність підстав для її скасування в судовому порядку. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Проаналізувавши положення ч. 5 ст. 380, ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України та врахувавши встановлені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення і повідомлені позивачем обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про виконання відповідачем вимог ч. 2 ст. 77 КАС України та доведення суб`єктом владних повноважень правомірність і обґрунтованість свого рішення, відсутність підстав для скасування оспорюваної постанови. В апеляційній скарзі [PERSON] , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням ч. 5 ст. 380, ч. 4 ст. 469, ст. 531 Митного кодексу України та обставинам справи і помилково не враховано, що ввезений позивачем на митну територію України автомобіль в митному режимі «транзит» був викрадений в лютому 2019 року. У зв`язку із припиненням працівниками патрульної поліції злочинних дій відповідної групи осіб, автомобіль з березня 2019 року був вилучений та поміщений на штраф майданчик як речовий доказ. Апелянт вказує, що, не враховуючи обґрунтовані доводи позивача в підтвердження своєї невинуватості, судом першої інстанції не перевірено встановлені митницею обставини щодо продажу автомобілю іншій особі та не підтверджено ці обставини в установленому порядку, у тому числі шляхом проведення відповідної експертизи. Крім того, з посиланням на положення п.п. 59, 60 ч. 1 ст. 4, ст. 105, ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, а також ту обставину, що відповідний автомобіль не є транспортним засобом комерційного призначення, апелянт наголошує на не можливості застосування ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України при вирішенні питання про притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил. З огляду на те, що відповідачем не було виконано завдання, покладені на суб`єкта владних повноважень ч. 2 ст. 77 КАС України, та митним органом при винесенні постанови не було дотримано правил ст. 526 Митного кодексу України, у тому числі не забезпечено участь позивача у прийнятті оспорюваного рішення, а також не доведено правомірність свого рішення, апелянт вважає позовні вимоги обґрунтованими і наявними підстави для їх задоволення у повному обсязі. Оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак в судове засідання вони не з`явились, з огляду на достатність доказів для вирішення справи за наявними матеріалами, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України. Судом першої інстанції встановлено та як з`ясовано під час апеляційного розгляду, 16.09.2021 року головним державним інспектором оперативного відділу №1 управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Одеської митниці складено протокол за №3292/50000/21 про порушення [PERSON] митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, з призначенням розгляду справи в приміщенні Одеської митниці на 18.11.2021 року о 11:00 год. Під час складання протоколу про порушення митних правил державним інспектором встановлено, що 03.09.2021 року до Одеської митниці надійшла заява гр. України [PERSON] стосовно зміни митного режиму «транзит» митною територією України легкового транспортного засобу марки «MAZDA 6» (2004 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , країна реєстрації Німеччина) на митний режим «імпорт», відповідно до Закону України від 15.04.2021 року №1403-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України». Під час здійснення перевірки даних стосовно законності ввезення та знаходження на митній території України вищевказаного транспортного засобу із застосуванням інформації, яка міститься в журналі обліку транспортних засобів «Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення» Єдиної інформаційної автоматизованої системи Держмитслужби України встановлено, що 17.09.2015 року в зоні діяльності ВМО №1 м/п «Краковець» Львівської митниці ДФС гр. України [PERSON] з метою особистого користування, в режимі «транзит» ввезено на митну територію України легковий автомобіль марки «MAZDA 6» (2004 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , країна реєстрації Німеччина), строком до 10 діб. В ході здійснення митного контролю та перевірки товаро-супровідних документів було встановлено, що відповідно пояснень гр. України [PERSON] транспортний засіб марки «MAZDA 6» (2004 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , країна реєстрації Німеччина) було передано відповідно до договору купівлі-продажу від 26.08.2021 року у володіння, користування та розпорядження, громадянину України [PERSON] без дозволу митного органу. За висновком державного інспектора, громадянином України [PERSON] в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 93, ч. 3 ст. 325 Митного кодексу України транспортний засіб марки «MAZDA 6» (2004 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , країна реєстрації Німеччина), ввезений на митну територію України в митному режимі «транзит», було передано у володіння, користування або розпорядження громадянину, який безпосередньо не поміщував його у митний режим «транзит», зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України. Розглянувши матеріали справи про порушення митних правил, розпочатої 16.09.2021 року, Одеською митницею винесено постанову від 18.11.2021 року №3292/50000/21, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України. Накладено на гр. [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день вчинення правопорушення становить 34000 грн. Під час притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення митним органом враховано вищенаведений протокол про порушення митних правил, заяву та митну декларацію [PERSON] щодо зміни митного режиму ввезення транспортного засобу, пояснення [PERSON] щодо придбання транспортного засобу, договір купівлі-продажу транспортного засобу, відомості з обліку транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення. Не погоджуючись із постановою митниці, посилаючись на необґрунтованість та неправомірність стягнення, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів. Одночасно апеляційний суд встановив, що оспорювана постанова прийнята Одеською митницею, а тому зазначення в адміністративному позові та рішенні суду відповідача по справі Одеську митницю ДФС свідчить про технічну описку та на належність учасника по справі не впливає. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 71 Митного кодексу України декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 90 Митного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент ввезення позивачем на митну територію України транспортного засобу) транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 93 Митного кодексу України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту. Згідно із ч. 3 ст. 325 Митного кодексу України користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Частиною 4 ст. 469 Митного кодексу України визначено, що передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Одночасно, слід враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. За правилами ст.ст. 488, 489 Митного кодексу України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил. Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно із ч.ч. 1, 3, 4, 6, 7, 9, 10 ст. 494 Митного кодексу України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала. Якщо при складенні протоколу була присутня особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, протокол підписується і цією особою, а за наявності свідків - і свідками. Якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, відмовляється підписати протокол, до протоколу вноситься відповідний запис. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, має право дати пояснення та висловити зауваження щодо змісту протоколу, а також письмово викласти мотиви своєї відмови від підписання протоколу. Власноручно викладені цією особою пояснення додаються до протоколу, про що до протоколу вноситься відповідний запис із зазначенням кількості аркушів, на яких подано такі пояснення. У разі потреби в протоколі зазначаються також місце, дата і час розгляду справи про порушення митних правил. Протокол складається у двох примірниках, один з яких вручається під розписку особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил. Якщо при складенні протоколу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не була присутня, до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою митного органу, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого один примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою (місце проживання або фактичного перебування). Протокол вважається врученим у тому числі у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою або місце проживання чи фактичного перебування, повідомлене такою особою, є недостовірним. Також, у ч. 1 ст. 495 Митного кодексу України передбачено, що доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Статтею 498 Митного кодексу України передбачено, що особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у \~митному органі або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у митному органі та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови митного органу, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Згідно із ст. 524 Митного кодексу України справа про порушення митних правил розглядається за місцезнаходженням митного органу, посадові особи якого здійснювали провадження у цій справі. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 526 Митного кодексу України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи. Аналіз наведених норм показав, що передача транспортного засобу особистого користування, поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, становить склад правопорушення митних правил і є наслідком притягнення винної особи до відповідальності у вигляді накладення штрафу визначеного митним законодавством розміром. Одночасно, провадження у справах про порушення митних правил включає певну процедуру та завдання, які реалізуються митним органом та особою, яка притягується до відповідальності, та направлені на своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, дотримання вимог закону, виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушень митних правил. З початком розгляду справи про порушення митних правил посадова особа має скласти протокол про порушення митних правил, з`ясувати факт вчинення правопорушення, встановити вину відповідної особи в його вчиненні, підстави для притягнення особи до відповідальності, а також обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи звільняють особу, що вчинила правопорушення, від відповідальності. Метою провадження є правильне, повне та об`єктивне вирішення справи про порушення митних правил. Зокрема, пояснення особи, яка притягується до відповідальності, відносяться до доказів у справі про порушення митних правил. Забезпечення цих доказів кореспондується із правом особи, яка притягується до відповідальності, на захист і доведення своєї невинуватості. Збір таких доказів реалізується посадовою особою як на початку провадження так і під час вирішення справи, а їх не врахування допускається у зв`язку із відмовою особи, яка притягується до відповідальності, від надання пояснень з приводу обставин виявленого/встановленого правопорушення і лише у разі доведення цій особі відповідних відомостей про початок справи (під час складання відповідного протоколу) та її вирішення (під час запрошення на розгляд справи про порушення митних правил). Як свідчать обставини справи, позивач не був присутнім під час оформлення протоколу про порушення митних правил та вирішення справи по суті виявлених правопорушень. Відомості про направлення протоколу та повідомлення позивача про розгляд справи відповідачем не надано і такі відсутні у представлених на вимогу апеляційного суду матеріалах по справі про порушення митних правил. На переконання апеляційного суду, відсутність даних про завчасне сповіщення позивача про розгляд справи про порушення митних правил, перешкоджає подальшому провадженню у вирішенні питання про притягнення особи до відповідальності. Крім того, слід враховувати, що позивач заперечує вчинення порушення ним митних правил і під час судового розгляду зазначає, що не передавав право користування/розпорядження транспортним засобом іншій особі, цей транспортний засіб у лютому 2019 року був викрадений та після припинення злочинних дій відповідних осіб визначений речовим доказом у кримінальній справі і поміщений на штрафний майданчик. Вказаним обставинам відповідач правову оцінку не надав та не перевіряв, не враховував під час вирішення питання відповідальності позивача у цій сфері. Апеляційний суд вважає, що не забезпечення уповноваженим органом заслуховування пояснень особи, яка притягається до відповідальності, а також збору в установленому порядку збору усіх доказів по справі і надання їм правової оцінки, нівелює обґрунтованістю і правомірністю висновку про наявність у діях особи складу правопорушення. Оскільки висновки митного органу про недотримання позивачем митних правил, вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, складені не на підставі всебічного і об`єктивного розгляду справи, постанова про накладення стягнення прийнята з порушенням установленого порядку, колегія суддів вважає, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не доведено правомірність свого рішення та обґрунтованість стягнення згідно оспорюваної позивачем постанови. Враховуючи викладене, оскільки висновки суду не відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Результат розгляду: granted