Рішення адміністративного суду від 2022-06-21 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог. Позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом у якому просила: - задовольнити адміністративний позов [PERSON] до Одеської митниці Держмитслужби України на постанову митного органу у справі про порушення митних правил №1893/50000/21 від 23 вересня 2021 року; - визнати протиправною та скасувати постанову, винесену в.о. заступника начальника Одеської митниці Т.В. Кравченко, у справі про порушення митних правил № 1893/50000/21 за ознаками ч. 4 ст. 469 МК України, від 23.09.2021 р., складеної відносно [PERSON] . Позов мотивований тим, що оскаржуваною постановою ії було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України, накладено штраф в розмірі 34 000 грн. Також вказала, що у липні 03 листопада 2021 року на адресу позивачки у м. Тирасполь, Молдова, надійшла копія оскаржуваної постанови, яку позивач вважає незаконною, посилаючись на те, що 05 грудня 2020 року позивачка, громадянка України, діючи на підставі довіреності, виданої гр. Болгарії [PERSON] , ввезла на територію України в режимі тимчасового ввезення належний йому автомобіль Mercedes-Benz [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] строком на один рік, в подальшому без її згоди та відома вказаний автомобіль було відчужено власником на користь гр. України [PERSON] , який звернувся до митного органу з питань митного оформлення вказаного автомобіля в режимі імпорту, у зв`язку із чим в її діях відсутній склад правопорушення, складення протоколу про порушення митних правил, розгляд справи та винесення оскаржуваної постанови було здійснено посадовою особою митного органу без належного повідомлення позивача. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Малиновський районний суд м. Одеси адміністративний позов [PERSON] до Одеської митниці Держмитслужби України задовольнив. Постанову в.о. заступника начальника Одеської митниці Держмитслужби по справі про порушення митних правил № 1893/50000/21 від 23 вересня 2021 року, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України скасував. Короткий зміст вимог апеляційної скарги. Не погоджуючись з даним рішенням суду у частині задоволених позовних вимог, представник Одеської митниці Держмитслужби України подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, а саме не досконало проаналізовано доводи сторін та надані ними докази, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення: - суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що справу розглянуто без присутності громадянки [PERSON] порядку, передбаченому ч. 4 ст. 526 Митного кодексу Украпни так як про дату, час та місце розгляду справи її було своєчасно належним чином повідомлено. - суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення незаконно та без об`єктивного з`ясування всіх обставин. Апелянт вважає, що матеріалами справи про порушення митних №1893/50000/21 доведена вина громадянки [PERSON] у вчиненні нею правил правопорушення, передбаченого ст. 469 ч.4 МК України, і постановою Одеської митниці у справі про порушення митних правил її було законно визнано винною у вчиненні нею правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. Обставини справи. Судом першої інстанції встановлено, що постановою в.о. заступника начальника Одеської митниці Держмитслужби по справі про порушення митних правил № 1893/50000/21 від 23 вересня 2021 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України, яке виразилось в тому, що 05 грудня 2020 року позивач, діючи на підставі довіреності, виданої гр. Болгарії [PERSON] , ввезла на територію України в режимі тимчасового ввезення належний йому автомобіль Mercedes-Benz VITO, VIN: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] строком на один рік, в подальшому передано у володіння, користування та розпорядження гр. України [PERSON] , який звернувся до митного органу з питань митного оформлення вказаного автомобіля в режимі імпорту, накладено на неї штраф в розмірі 2000 НМДГ, що становить 34000 грн. 00 коп. Позивачем на підставі довіреності власника автомобіля гр. [PERSON] було ввезено на митну територію України належний йому автомобіль Mercedes-Benz, VIN: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] строком на один рік. 22 липня 2021 року до Одеської митниці Держмитслужби звернувся гр. [PERSON] із заявою про зміну митного режиму вказаного транспортного засобу на митний режим «Імпорт» відповідно до Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України», подав митному органу митну декларацію встановленого зразка, договір купівлі-продажу вказаного автомобілю, укладений між ним та власником автомобіля гр. Болгарії [PERSON] . Висновок суду першої інстанції. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу транспортного засобу було укладено без участі позивача, митне оформлення транспортного засобу було здійснено відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України», яким не передбачено, що таке митне оформлення має бути здійснено виключно особами, які ввезли транспортні засоби на митну територію України, суд доходить висновку про відсутність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України. Крім того, як встановлено судом першої інстанції, з матеріалів справи про порушення митних правил, наданих відповідачем, вбачається, що розгляд справи здійснено без участі позивача, в матеріалах вказаної справи відсутні докази повідомлення позивача про час та місце її розгляду на зазначену дату відповідно до вимог ч. 2 ст. 526 МК України. Неповідомлення позивача про час та місце розгляду справи про порушення митних правил є обмеженням його прав як учасника провадження у справі про порушення митних правил, що відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 531 МК України є підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду. За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 486 Митного кодексу України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Відповідно до ст. 487 Митного кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення. Згідно з положеннями ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. За змістом ст. ст. 458, 487 Митного кодексу України, ст. ст. 9-11 КУпАП, підставою для визнання особи винною в порушенні митних правил, як різновиду адміністративного правопорушення, є встановлення у вчиненому нею діянні всіх ознак складу такого правопорушення, в тому числі ознак суб`єктивної та об`єктивної сторони складу правопорушення. Відповідно до ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Частиною 1 статті 489 МК України передбачено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Положеннями статті 467 МК України встановлено, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням. Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновків про відсутність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України, через те, що договір купівлі-продажу транспортного засобу було укладено без участі позивача, митне оформлення транспортного засобу було здійснено відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо тимчасового спрощення митного оформлення транспортних засобів, ввезених на митну територію України», яким не передбачено, що таке митне оформлення має бути здійснено виключно особами, які ввезли транспортні засоби на митну територію України. Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду, оскільки об`єктивна сторона ч. 4 ст. 469 МК України передбачає передачу транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні. Таким чином, в даному випадку, з огляду на положення статті 486, 489 МК України, встановленню підлягають: особа, яка ввозила транспортний засіб на митну територію України, обставини передачі транспортного засобу у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб, документ, на підставі яких було ввезено транспортний засіб (митна декларація), а також митний режим, у який його було поміщено. Крім того, необхідно встановити чи знаходилась в автомобілі особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України на момент безпосереднього користування транспортним засобом іншою особою, яка не ввозила даний транспортний засіб на територію України. Факт ввезення авто у режимі тимчасове ввезення може бути підтверджений виключно митною декларацією. Однак, в матеріалах справи, а також в матеріалах справи про порушення митних правил відносно [PERSON] , витребуваної судом першої інстанції, митна декларація на тимчасове ввезення відсутня, що позбавляє суд можливості повно та об`єктивно з`ясувати обставини, які є суттєвими для правильного вирішення справи. Щодо висновків суду про неналежне повідомлення позивача, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 9 ст. 494 МК України якщо при складенні протоколу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не була присутня, до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою митного органу, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого один примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою (місце проживання або фактичного перебування). Частиною 10 статті 494 МК України передбачено, що протокол вважається врученим у тому числі у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею або наявною в митних органах адресою або місце проживання чи фактичного перебування, повідомлене такою особою, є недостовірним. Тобто, для вирішення питання належного сповіщення, а також для встановлення адреси проживання, перебування або адреси для листування позивача необхідно дослідити документи подані нею до митного органу. Крім того, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують направлення відповідачем повідомлення про розгляд справи про порушення митних правил, або отримання позивачкою даного повідомлення. Отже, доводи суду першої інстанції про неналежне повідомлення позивача є передчасними, оскільки судом не з`ясовано на яку адресу може бути направлено відповідне повідомлення. Таким чином, для встановлення необхідних фактичних обставин у справі, зокрема наявності складу адміністративного правопорушення та наявності належної адреси для листування особи необхідно дослідити митну декларацію, на підставі якої здійснено ввезення транспортного засобу на митну територію України та відповідні заяви позивача на адресу митного органу. Згідно ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи). У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги слід задовольнити частково, скасувати постанову про порушення митних правил та направити справу на новий розгляд до Одеської митниці Держмитслужби.

Результат розгляду: partial