Рішення адміністративного суду від 2022-08-18 00:00:00+03

[PERSON] (надалі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі також відповідач), у якому просив: -визнати протиправною та скасувати вимогу від 14.05.2021 №Ф-3769-23 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 16674,61 грн; -зобов`язати відповідача здійснити коригування даних інтегрованої картки платника податків [PERSON] шляхом виключення з неї відомостей про наявність недоїмки зі сплати єдиного внеску; -стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду \~від 02.12.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області \~від 14.05.2021 №Ф-3769-23 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в частині визначення [PERSON] недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 16653,91 грн (шістнадцять тисяч шістсот п`ятдесят три гривні дев`яносто одна копійка). Зобов`язано Головне управління ДПС у Полтавській області здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника [PERSON] шляхом зменшення недоїмки зі сплати єдиного внеску на суму у розмірі 1018,36 грн (одна тисяча вісімнадцять гривень тридцять шість копійок). У задоволенні іншої частини позовних вимог та клопотання позивача про встановлення судового контролю - відмовлено. Частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття в частині задоволених позовних вимог з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського \~окружного адміністративного суду від 02.12.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що \~\~позивач у спірний період перебував на обліку в ДПІ у м. Полтаві як фізична особа - підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат). За твердженням відповідача, фізична особа-підприємець і особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, та отримує доходи від цієї діяльності, зобов`язані формувати та подавати до податкових органів окремі звіти відповідно до пункту 16 розділу IV Порядку №435. Відтак, в результаті встановлення позивачу, як фізичній особі-підприємцю, ознаки незалежної професійної діяльності до ІКП з КБК 71040000 в автоматичному режимі було проведено нарахування єдиного внеску як фізичній особі-підприємцю та як фізичній особі, яка провадить незалежну професійну діяльність. А оскільки позивачем єдиний внесок, як фізичною особою - підприємцем, не сплачено, контролюючим органом у автоматичному режимі за даними ІКП сформовано спірну вимогу. Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. У відповідності до п. 3 ч. 1\~ст. 311 КАС України\~суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] 29.09.2010 зареєстрований як фізична особа - підприємець з основним видом діяльності за КВЕД-2010: діяльність у сфері права (69.10). Того ж дня позивач взятий на облік як платник податків і зборів в ДПІ у м. Полтаві /а.с. 51/, що сторонами не заперечується. \~ На підставі рішення Полтавської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 26.09.1995 №8 позивач набув право на зайняття адвокатською діяльністю /а.с. 56/. 15.07.2013 позивача взято на облік в ДПІ у м. Полтаві як особу, яка провадить незалежну професійну діяльність /а.с. 51/. У рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 у справі №440/2554/19 /а.с. 11-15/, залишеному без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 /а.с. 16-19/, встановлено, що 29.03.2018 [PERSON] подано до ДПІ у м. Полтаві звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, у якому самостійно визначено суму єдиного внеску за 2017 рік з розрахунку мінімального страхового внеску у розмірі 704,00 грн щомісяця, що загалом становить 8448,00 грн. У звіті зазначено, що суму єдиного внеску позивач розрахував як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат). Крім того, позивачем 21.03.2019 подано до ДПІ у м. Полтаві звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, у якому самостійно визначено суму єдиного внеску за 2018 рік у розмірі 11376,24 грн. При цьому у звіті зазначено, що суму єдиного внеску позивач розрахував як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність. 12.11.2018 Головним управлінням ДФС у Полтавській області сформовано та надіслано позивачу вимогу №Ф-3769-23 про сплату боргу (недоїмки), якою повідомлено платника єдиного внеску про наявну станом на 31.10.2018 недоїмку у розмірі 15765,02 грн. Також Головним управлінням ДФС у Полтавській області сформовано вимогу №Ф-3769-23У, у якій зазначено, що станом на 12.02.2019 недоїмка зі сплати єдиного внеску становить 18222,20 грн, а сума боргу, що передається для стягнення у примусовому порядку складає 13307,84 грн. 18.06.2019 Головним управлінням ДФС у Полтавській області сформовано та надіслано позивачу вимогу №Ф-3769-23 про сплату боргу (недоїмки), якою повідомлено платника єдиного внеску про наявну станом на 31.05.2019 недоїмку у розмірі 16674,68 грн. Не погодившись з вимогами Головного управління ДФС у Полтавській області від 12.11.2018 №Ф-3769-23У та від 18.06.2019 №Ф-3769-23, позивач оскаржив їх до суду. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 у справі №440/2554/19 /а.с. 11-15/, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 /а.с. 16-19/, позов [PERSON] задоволено, визнано протиправними та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 12.11.2018 №Ф-3769-23У та від 18.06.2019 №Ф-3769-23. 10.08.2020 Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформовано нові вимоги №3769-23 на суму 13557,43 грн, яку вручено 26.08.2020 та від 09.11.2020 №Ф-3769-23 на суму 15635,55 грн, яку вручено 21.12.2020. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №440/6038/20, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021, позов [PERSON] задоволено; визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області від 10.08.2020 №Ф-3769-23 про сплату позивачем заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 13557,43 грн та від 09.11.2020 №Ф-3769-23 на суму 15635,55 грн; зобов`язано Головне управління ДПС у Полтавській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків [PERSON] шляхом виключення інформації щодо недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі \~\~\~\~\~15635,55 грн /а.с. 20-23, 24-27/. 22.04.2021 [PERSON] подано до ДПІ у м. Полтаві звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, у якому самостійно визначено суму єдиного внеску за 2020 рік у розмірі 9595,30 грн /а.с. 38/. У звіті зазначено, що суму єдиного внеску позивач розрахував як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність. 14.05.2021 Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформовано та надіслано позивачу вимогу №Ф-3769-23 про сплату боргу (недоїмки), якою повідомлено платника єдиного внеску про наявну станом на 30.04.2021 недоїмку у розмірі 16674,61 грн /а.с. 40/. Не погодившись із зазначеною вимогою, позивач оскаржив її до суду. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів \~правомірність оскаржуваної вимоги \~в частині визначення [PERSON] недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 16653,91 грн.. Окрім цього, суд вважав доцільним вийти за межі позовних вимог та, з урахуванням висновку про скасування спірної вимоги, зобов`язав відповідача \~здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника [PERSON] шляхом зменшення недоїмки зі сплати єдиного внеску на суму у розмірі 1018,36 грн. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Спірні відносини урегульовані нормами Податкового кодексу України (надалі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон №2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України \~самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб; Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску. Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок. У силу пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску відносяться фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. А пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. У силу абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. Спірні правовідносини \~виникли з приводу правомірності нарахування контролюючим органом позивачу єдиного внеску як фізичній особі - підприємцю, тоді як позивачем такий внесок сплачений як самозайнятою особою (адвокатом). При цьому, \~питання правомірності нарахування позивачу єдиного соціального внеску як фізичній особі - підприємцю неодноразово були предметом судового розгляду у справах №№ 440/2554/19, 440/6038/20, за результатами розгляду яких суди дійшли висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за ознакою ведення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем, оскільки такий внесок ним сплачений як самозайнятою особою - адвокатом. Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду у постанові від 02.09.2019 у зразковій справі №520/3939/19. Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. А відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Залученим до матеріалів справи витягом з інтегрованої картки платника [PERSON] підтверджено, що станом на 31.03.2021 в ІКП була облікована недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 15635,55 грн /а.с. 41/, на суму якої сформовано вимогу від 09.11.2020 №Ф-3769-23, що визнана протиправною та скасована рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №440/6038/20, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021. 30.04.2021 в ІКП відображено нарахування єдиного внеску у розмірі 1039,06 грн на підставі звіту /а.с. 41/. Таким чином, станом на 30.04.2021 в ІКП [PERSON] \~значилась недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 16674,61 грн, на суму якої сформовано вимогу від 14.05.2021 №Ф-3769-23 /а.с.40/. Разом з цим, 02.07.2021 відповідачем на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі №440/6038/20, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021, проведено коригування даних ІКП шляхом виключення інформації про недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 15635,55 грн /а.с. 41/. З урахуванням наведеного, станом на 02.07.2021 відповідачем обліковано недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 1039,06 грн, з урахуванням чого у суду відсутні підстави для висновку про відкликання вимоги від 14.05.2021 №Ф-3769-23 про сплату боргу (недоїмки). Так, у силу пункту 6 розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі; податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки); вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили; борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 або іншими положеннями Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу, - у день прийняття податковим органом рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 або іншого положення Закону; є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі, - у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства. Відповідачем не надано суду доказів прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки), внаслідок чого відсутні підстави стверджувати, що вимога від 14.05.2021 №Ф-3769-23 є відкликаною на повну суму недоїмки у розмірі 16674,61 грн. Так само, матеріали справи не містять доказів формування відповідачем нової вимоги на суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 1039,06 грн; на вимогу суду відповідачем таких доказів не надано. Стосовно недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 1039,06 грн суд першої інстанції правомірно визнав \~помилковими доводи позивача про те, що зазначена сума єдиного внеску повністю сплачена ним 17.07.2020 шляхом перерахування коштів у розмірі 2057,42 грн. Так, до матеріалів справи залучено копію Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік /а.с. 60/, у якому позивач самостійно визначив зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2020 рік як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, загалом у розмірі 9595,30 грн. Залученим до матеріалів справи витягом з ІКП [PERSON] підтверджено, що станом на 01.01.2020 в ІКП позивача було обліковано недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 15635,55 грн /а.с. 64/. Єдиний внесок у 2020 році позивачем сплачено таким чином: 16.04.2020 сплачені кошти у розмірі 2078,12 грн (єдиний внесок за січень та лютий 2020 року), 17.07.2020 сплачено 2057,42 грн (єдиний внесок за червень 2020 року - 1039,06 грн), 16.10.2020 сплачено 3178,12 грн, що дорівнює сумі єдиного внеску за ІІІ квартал 2020 року, а 18.01.2021 - 3300,00 грн, що дорівнює сумі єдиного внеску за IV квартал 2020 року /а.с. 60 - зворот, 64-65/. Таким чином, внаслідок сплати 17.07.2020 коштів у розмірі 2057,42 грн, після зарахування єдиного внеску за червень 2020 року у розмірі 1039,06 грн та враховуючи безпідставність відображення в ІКП недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 15635,55 грн, за особовим рахунком позивача на кінець операційного дня 17.07.2020 мала бути облікована переплата єдиного внеску у розмірі 1018,36 грн. У подальшому єдиний внесок за 2020 рік позивачем сплачений у повному розмірі, а тому станом на 31.03.2021 в ІКП мала бути відображена переплата єдиного внеску у розмірі 1018,36 грн. Водночас 30.04.2021 в ІКП [PERSON] \~відображено нарахування єдиного внеску за \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~І квартал 2021 року у розмірі 1039,06 грн, відомості про сплату якого позивачем не надані. Як наслідок, після зарахування переплати у розмірі 1018,36 грн в ІКП позивача все рівно залишиться недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 20,70 грн. Наведене спростовує доводи податкового органу про те, що спірна вимога вважається відкликаною внаслідок списання в ІКП позивача на виконання рішення суду у справі №440/6038/20 недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 15635,55 грн. У силу пункту 3 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Тобто, вимога Головного управління ДПС у Полтавській області від 14.05.2021 №Ф-3769-23 наразі є чинною, оскільки в ІКП [PERSON] \~відображено недоїмку у розмірі 1039,06 грн, на суму якої нова вимога не сформована. Наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 15.03.2021 за №321/35943, затверджено Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Порядок №5). За змістом пункту 1 розділу ІІ Порядку №5 з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею. Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення. Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій. Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 розділу ІІ Порядку №5 за наявності нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску або боргу (недоїмки) з єдиного внеску, податковий орган не здійснює подальші процедури щодо зняття платника єдиного внеску з обліку до їх сплати (погашення) або списання такого боргу (недоїмки) у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення податковим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати єдиного внеску створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом. Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.02.2019 (справа №825/999/17), від 26.02.2019 (справа №805/4374/15-а), від 25.03.2020 (справа №826/9288/18). Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Так, засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64). Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 \~вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За обставин цієї справи, з метою гарантування позивачу належного та ефективного способу захисту порушеного права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для \~визнання протиправною та \~скасування вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області від 14.05.2021 №Ф-3769-23 в частині визначення позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 16653,91 грн (15635,55 грн +1018,36 грн) та зобов`язання відповідача відкоригувати в інформаційній системі органів ДПС дані інтегрованої картки платника [PERSON] шляхом зменшення недоїмки зі сплати єдиного внеску на суму 1018,36 грн. Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми матеріального чи процесуального права. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Результат розгляду: denied