Рішення адміністративного суду від 2022-10-28 00:00:00+03

В липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідача - молодший лейтенант поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Петровський Дмитро Сергійович, про скасування постанови про адміністративне стягнення. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 16 грудня 2021 року вказані позовні вимоги були задоволені. 21.12.2021 року на електронну пошту суду від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат про стягнення на користь позивача понесених ним витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом справи, у розмірі 2300,00 грн.. Додатковим рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 29 грудня 2021 року вказана заява була задоволена частково. Суд ухвалив по справі додаткове рішення та стягнув на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції. Не погоджуючись з даним додатковим рішенням, УПП подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначено, що додаткове рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати. Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення в частині з огляду на таке. Відповідно до п.3 ч.1 ст.252 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з вимогами п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" №7 від 20.05.2013 року встановлено, що додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до вимог ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Із змісту вказаної статті вбачається, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі. Відповідно до вимог ст.132 КАС України\~ судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. Згідно до ст.134 КАС України\~ витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частиною 3 ст.143 КАС України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. З аналізу наведеного вбачається, що за загальним правилом розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на стадії до вирішення спірних правовідносин по суті. Поряд з цим, діюче процесуальне законодавство передбачає можливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат (без чого неможливо вирішити саме питання про стягнення судових витрат) протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, однак за наявності одночасно двох обов`язкових умов, а саме: до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це (надання доказів після ухвалення рішення) відповідну заяву та за наявності поважних причин неможливості до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат. Тобто, відповідно до вказаних норм, можливість вирішення судом питання розподілу судових витрат після прийняття рішення по суті позовних вимог не є альтернативним механізмом розподілу судових витрат, який може бути застосований за вибором учасника справи на його власний розсуд, а фактично є виключенням з загального правила розподілу судових витрат під час прийняття рішення у справі по суті, який може бути застосований за заявою учасника справи лише за певних умов у зв`язку з неможливістю подати докази щодо судових витрат з поважних причин до вирішення спору по суті. Так, матеріали справи (а.с.123) містять повідомлення від 19 жовтня 2021 року представника позивача про те, що докази, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані позивачем пізніше у відповідні строки. Водночас, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи не вбачається іншої необхідної умови, за якою сторона має право подати відповідні докази протягом 5 днів після ухвалення рішення, а саме - відсутні поважні причини неможливості до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат. Матеріали справи містять попередній розрахунок суми судових витрат від 19 жовтня 2021 року, до яких належать: 1) зустріч з клієнтом, консультація, підготовка правової позиції по справі, 2) підготовка позовної заяви, 3) представництво інтересів в судовому процесі (колегія суддів не приймає до уваги вказану послугу, оскільки до прийняття рішення суду адвокатом було подано заяву про розгляд справи за його відсутності). Також, справа містить договір №38 про надання правової допомоги, укладений між позивачем та адвокатом Хаджи І.Д., розділом 4 якого передбачено, що розмір гонорару встановлюється за домовленістю між Сторонами Договору та зазначається в Акті приймання-передачі наданих послуг, що є невід`ємним додатком до даного Договору та підписується після виконання Договору або його частини (за згодою Сторін). Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. Факт наданих послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною даного Договору. Підставою для сплати гонорару є підписаний Сторонами Акт приймання-передачі наданих послуг. Клієнт сплачує гонорар у день отримання Акту. Гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката. З аналізу наведеного можна дійти висновку, що після зустрічі з клієнтом, проведення консультації, підготовки правової позиції по справі та підготовки і подання позовної заяви до суду і безумовно до прийняття рішення по суті спору 16 грудня 2021 року, позивач та/або його представник мали всі можливості подати суду докази, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат, зокрема, докази щодо безпосередньої сплати грошових коштів та складеного акту приймання-передачі наданих послуг. Зазначені висновки вбачаються з вищевказаного договору про надання правової допомоги, за яким розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт, тобто після складання та подання позову не вбачається жодних обставин, що ускладнювали або робили б неможливим подання суду вищевказаних доказів щодо судових витрат, оскільки інших правових послуг позивачу надано не було. Додатково колегія суддів зазначає про неможливість вирішення питання про розподіл судових витрат при прийнятті рішення по суті спору навіть за наявності попереднього розрахунку суми судових витрат від 19 жовтня 2021 року, оскільки позивачем або його адвокатом до прийняття рішення не було подано суду ні акт приймання передачі послуг №1 до договору про надання правової допомоги №38, ні рахунок фактуру №1 від 16.12.2021 року, ні інших відомостей щодо фактичної оплати адвокату за надані послуги, підтверджень чого (оплати) не надано і суду апеляційної інстанції. При цьому, як зазначалось, матеріали справи (а.с.123) містять повідомлення від 19 жовтня 2021 року представника позивача про те, що докази, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані позивачем пізніше у відповідні строки. Отже, враховуючи все вищезазначене, та з огляду на положення ч.7 ст.139 КАС України у взаємозв`язку з ч.3 ст.143 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного додаткового рішення судом першої інстанції не було враховано відсутність необхідних умов для розгляду питання щодо розподілу судових витрат, а саме: поважність причин неможливості подання доказів таких витрат до закінчення розгляду справи по суті, у зв`язку з чим заява представника позивача про розподіл судових витрат від 21.12.2021 року повинна бути залишена без розгляду. Таким чином, враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного додаткового рішення з постановлянням нового судового рішення.

Результат розгляду: partial