Рішення адміністративного суду від 2023-07-31 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: - визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду його навчання в Терському сільськогосподарському технікумі з 01.09.1977 по 30.06.1981 та щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу позивача період його навчання в Терському сільськогосподарському технікумі з 01.09.1977 по 30.06.1981 згідно з дипломом [NUMBER] , виданим 30.06.1981, та призначити і виплатити позивачу пенсію за віком з 25.06.2022. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.02.2023 у задоволенні позову відмовлено; стягнуто з [PERSON] на користь Державного бюджету України (на рахунок UA348999980313191206084025739, отримувач - ГУК у Черніг.обл/тг м. Чернігів/22030101, код отримувача ЄДРПОУ - 37972475, банк - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету - 22030101) судовий збір у розмірі 1984,80 грн. Не погоджуючись з вказаним рішенням [PERSON] звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 05.07.2022, після досягнення 60 років, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 14-15). З урахуванням принципу екстериторіальності, заява позивача була опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та рішенням від 13.07.2022 № 253450002413 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Рішення мотивовано тим, що страховий стаж заявника становить 27 років 4 місяці 10 днів при необхідних 29 років. При цьому, зокрема, до страхового стажу не зараховано період навчання позивача з 01.09.1977 по 30.06.1981, згідно диплома [NUMBER] , оскільки в ньому відсутній підпис секретаря (а.с. 13). Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду його навчання в Терському сільськогосподарському технікумі з 01.09.1977 по 30.06.1981 та щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком неправомірними, [PERSON] звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що за відсутністю підпису секретаря в дипломі [NUMBER], виданого 30.06.1981, даний документ не набув юридичної сили, а тому відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії правомірно встановлено, що згідно наданих документів, загальний страховий стаж позивача становить 27 років 4 місяці 10 днів, тобто є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та прийнято рішення від 13.07.2022 № 253450002413 про відмову позивачу у призначенні пенсії. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Так, відповідно до статті 2 Закону № 1788-ХІІ за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: - за віком; - по інвалідності; - в разі втрати годувальника; - за вислугу років; б) соціальні пенсії. Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом від 09 липня 2003 року №1058-IV (надалі по тексту також - Закон №1058-IV, в редакції станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії). Положеннями частини 1 статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років. При цьому, згідно статті 24 Закону №1058-VI страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-VI). Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-VI періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, станом на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком, останньому виповнилось 60 років, однак у призначенні пенсії за віком відмовлено з підстав відсутності належного страхового стажу, а саме: 29 років. Пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Відповідно до частини 1 статті 48 Кодексу законів про працю України, статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, який підтверджує трудову діяльність працівника, є його трудова книжка. Також, згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Згідно абз. 1, 2, 4 п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Пунктом 7 цього Порядку № 637 визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф "б" Порядку № 637 до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком № 637. Відповідно до пункту 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів. Колегія суддів звертає увагу, що в трудовій книжці позивача серії [NUMBER] (а.с. 20-30) відсутній запис про зарахування до Терського сільськогосподарського технікуму та про відрахування у зв`язку із закінченням навчання. Отже, враховуючи вимоги Порядку № 637 трудовий стаж позивача може бути встановлений на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. На підтвердження періоду свого навчання в Терському сільськогосподарському технікумі з 01.09.1977 по 30.06.1981 позивачем надано копію диплому [NUMBER] , виданого 30.06.1981 (а.с. 18). В той же час, суд першої інстанції не взяв його до уваги як належний доказ на підтвердження навчання Терському сільськогосподарському технікумі у вказаний період, оскільки в ньому відсутній підпис секретаря. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вказаний вище диплом не мiстить помарок, виправлень та пiдчисток, на ньому є пiдписи голови державної квалiфiкацiйної комісії, директора навчального закладу та печатка, проставлена вiдмiтка про видачу та реєстраційний номер. Більше того, до диплома додана виписка iз семестрових та екзаменацiйних вiдомостей, яка мiстить вci необхiднi пiдписи та печатки. Отже, з вказаного диплама можна визначити вci данi для встановлення навчання позивача для зарахування до трудового стажу. Також, колегія суддів звертає увагу, що навчання позивача додатково пiдтверджує надана останнім суду апеляційної інстанції копія військового квитка, в якому міститься запис про основну цивільну спеціальність - технік-механік, що відповідає спеціальності в дипломі [NUMBER], який виданий 30.06.1981. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 по справі № 687/975/17 зроблений висновок про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а. Отже, колегія суддів приходить до висновку про підтвердження факту навчання [PERSON] в Терському сільськогосподарському технікумі з 01.09.1977 по 30.06.1981, який підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача та дає право останньому на призначення і виплату пенсії за віком з 25.06.2022. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, колегія суддів також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…». Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Позивач надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З наявної в матеріалах справи квитанції вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 977, 20 грн., який слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області по 1 488, 60 грн. на користь [PERSON] .

Результат розгляду: granted