Рішення адміністративного суду від 2022-01-24 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: - визнати протиправними дій Військової частини [NUMBER] щодо виплати [PERSON] грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій"; - зобов`язати Військову частину [NUMBER] здійснити перерахунок та виплату [PERSON] грошової допомоги при звільнені, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» з урахуванням раніше виплачених сум. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 відкрито провадження у справі. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 провадження у справі закрите у зв`язку із наявністю остаточного рішення суду, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для закриття провадження у справі були відсутні. Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника. Також відповідач просить розгляд апеляційної скарги здійснювати в судовому засіданні. У свою чергу, колегія суддів наголошує на тому, що визначені у частині першій статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) умови є самостійними та не залежними один він одного для цілей застосування судом апеляційної інстанції письмової процедури розгляду спору. Тобто, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) є безпосередньою підставою для можливості застосування письмового провадження незалежно від наявності чи відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю. Відповідно до частини другої статті 311 КАС якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні. Водночас, з огляду на положення частин першої та четвертої статті 308 КАС, у суду відсутні підстави вважати необхідним розгляд справи здійснювати у судовому засіданні. Відповідних обставин судом апеляційної інстанції встановлено не було. Наявні в матеріалах справи та зібрані судом першої інстанції докази дають змогу у повній мірі встановити необхідні обставини справи та правильно вирішити спір. Тому, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів не вбачає підстав для призначення її розгляду у судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС) визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах (частина перша статті 1 КАС). Згідно частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Частиною другою статті 9 КАС передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Таким чином, закриття провадження у справі за пунктом 4 частини першої статті 238 КАС можливе лише у тому випадку, якщо судами вже був розглянутий спір не лише між тими самими сторонами, а й про той самий предмет і з тих самих підстав. Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги вже розглянуті у справі №810/695/18 за адміністративним позовом [PERSON] до Військової частини [NUMBER] , Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, у якій мають місце ті самі сторони, той самий предмет, а також і ті самі підстави. Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 адміністративний позов [PERSON] до Військової частини [NUMBER] , Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задоволено: - визнано протиправними дії Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати [PERSON] грошової допомоги при звільненні передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій"; - зобов`язано Військову частину [NUMBER] Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплату [PERSON] грошової допомоги при звільненні, з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій", з урахуванням раніше виплачених сум. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2018 рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Відтак, у справах №№810/695/18, 320/11297/21 дійсно мають місце ті самі сторони та той самий предмет. У свою чергу, позивач наполягає, що підстави позову є різними. Як вбачається із судових рішень у справі №810/695/18, передумовою для звернення до суду слугувала відмова відповідача у 2018 році у врахуванні щомісячної додаткової грошової винагороди при обчисленні грошової допомоги при звільненні. Передумовою для звернення позивача до суду у даній справі слугувала аналогічна відмова відповідача у врахуванні щомісячної додаткової грошової винагороди при обчисленні грошової допомоги при звільненні. Проте таку відмову було надано за звернення позивача у 2021 році. Обидві відмови мотивовані тим, що згідно норм законодавства, яке діяло на час звільнення щомісячна додаткова грошова винагорода не враховується при обчисленні грошової допомоги при звільненні. Звертаючись до суду у справі, що розглядається, позивач навів правові норми, що регулюють спірні правовідносини, а також свої висновки із посиланням на правові позиції Верховного Суду, що були висловлені у відповідних постановах за 2019-2021 роки. В апеляційній скарзі позивач наполягає на тому, що наявність нових правових позицій Верховного Суду, а також відсутність посилання у спірній відмові на рішення суду у справі №810/695/18 є свідченням різних підстав позову. Проте, колегія суддів наголошує на тому, що правове регулювання спірних правовідносин на час звільнення позивача є незмінним. Наявність нових рішень Верховного Суду чи інших судів у питанні застосування норм права, якими регулюються спірні правовідносини, не зумовлюють нові підстави позову, а є виключно формальним підтвердженням або спростуванням підстав, які вже були заявлені під час першого звернення до суду та яким вже було надано оцінку під час судового розгляду. Відсутність посилання у спірній відмові відповідача на рішення суду у справі №810/695/18 також не є свідченням відмінності предмету чи підставі позову у справах. Відтак, підстави позову у справах №№810/695/18, 320/11297/21 є однаковими. Будь-яких нових обставин, які б свідчили про наявність іншого предмету чи підстав позову позивачем не наведено. За таких обставин, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про закриття провадження у справі у зв`яку із наявністю таких, що таких, що набрали законної сили, постанови чи ухвали суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав відовідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС. Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Результат розгляду: denied