Рішення адміністративного суду від 2022-04-21 00:00:00+03

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому просила: - визнати протиправними дії відповідача щодо заниження позивачу бази обчислення для нарахування з 29 грудня 2014 року належного довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, не зарахування до стажу роботи на посаді судді 1/2 строку навчання на денному відділенні юридичного інституту, а також стажу роботі на прокурорсько-слідчих посадах, відмови в перерахунку з 29 грудня 2014 року розміру неналежно призначеного довічного щомісячного грошового утримання, відмови в перерахунку довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року на підставі Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року; - зобов`язати відповідача зарахувати в стаж роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання, 1/2 строку навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту, що становить 10 місяців 29 днів, а також стаж роботи на посаді слідчого, прокурора, що становить 21 рік 5 місяців 22 дні; - зобов`язати відповідача здійснити перерахунок, починаючи з 29 грудня 2014 року, і виплачувати позивачу довічне щомісячне грошове утримання у розмірі 90% від суддівської винагороди в сумі 21924 грн. згідно довідки ТУ ДСА від 26 грудня 2014 року з послідуючими щорічними перерахунками згідно довідок ТУ ДСА; - зобов`язати відповідача дорахувати позивачу і виплатити недораховану і не отриману частину грошового утримання, починаючи з 29 грудня 2014 року; - зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу раніше призначеного довічного грошового утримання згідно довідки ТУ ДСА в Запорізькій області від 25 вересня 2020 року №08-02/1160, починаючи з 19 лютого 2020 року в розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області щодо відмови [PERSON] у зарахуванні до стажу судді, який дає право на отримання довічного грошового утримання 1/2 строку навчання на денному відділенні юридичного інституту, а також стажу роботі на прокурорсько-слідчих посадах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області зарахувати [PERSON] до стажу судді, який дає право на отримання довічного грошового утримання 1/2 строку навчання на денному відділенні юридичного інституту, а також стажу роботі на прокурорсько-слідчих посадах. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області щодо відмови [PERSON] у перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання з 29 грудня 2014 року на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області №08-03/432 від 26 грудня 2014 року, №08-03/1157 від 19 грудня 2016 року, №08-02/1042 від 03 серпня 2018 року, №08-02/80 від 14 січня 2020 року та №08-02/1160 від 25 вересня 2020 року, з урахуванням вже виплачених сум. Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, а саме: з 29 грудня 2014 року на підставі довідки №08-03/432 від 26 грудня 2014 року, з 01 грудня 2016 року на підставі довідки №08-03/1157 від 19 грудня 2016 року, з 01 січня 2018 року на підставі довідки №08-02/1042 від 03 серпня 2018 року, з 01 січня 2020 року на підставі довідки №08-02/80 від 14 січня 2020 року та з 19 лютого 2020 року на підставі №08-02/1160 від 25 вересня 2020 року, з урахуванням вже виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права в частині задоволених позовних вимог, що в свою чергу призвело в прийнятті необґрунтованого рішення. Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України. Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом першої інстанції, 25.12.2014 року [PERSON] звільнено з посади судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області відповідно до постанови \~Верховної Ради України «Про звільнення суддів». З 29.12.2014 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, де отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, без обмеження граничного розміру. На підставі особистих заяв та доданих до них довідок №08-03/432 від 26 грудня 2014 року, №08-03/1157 від 19 грудня 2016 року, №08-02/1042 від 03 серпня 2018 року, №08-02/80 від 14 січня 2020 року та №08-02/1160 від 25 вересня 2020 року відповідачем здійснювався перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] . 01 жовтня 2020 року позивач звернулась з заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №08-02/1160 від 25 вересня 2020 року. 02 жовтня 2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення №4, яким позивачу відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно наданої довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №08-02/1160 від 25 вересня 2020 року. Задовольняючи частково даний позов, суд першої інстанції виходив з того, що стаж судді, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, [PERSON] становить 44 роки 03 місяці 11 днів та не підлягає зменшенню, а тому період 1/2 строку навчання на денному відділенні юридичного інституту, а також період роботи на прокурорсько-слідчих посадах підлягають зарахуванню до загального стажу судді. Крім цього, позивач має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 29 грудня 2014 року на підставі довідки №08-03/432 від 26 грудня 2014 року, з 01 грудня 2016 року на підставі довідки №08-03/1157 від 19 грудня 2016 року, з 01 січня 2018 року на підставі довідки №08-02/1042 від 03 серпня 2018 року, з 01 січня 2020 року на підставі довідки №08-02/80 від 14 січня 2020 року та з 19 лютого 2020 року на підставі №08-02/1160 від 25 вересня 2020 року. Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке. Статтею 46 Конституції України визначено, що соціальний захист працівників у старості шляхом виплат у формі трудових пенсій, при наявності страхового стажу - певного періоду праці, який передбачає сплату страхових внесків за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій Відповідно до ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби (стаття 1 втратила чинність на підставі Указу Президента України від 20 березня 2008 року №248/2008). Пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI \~від 07 липня 2010 року (далі - Закон №2453-VI) визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим\~ \~\~\~Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Згідно з абз. 4 п. 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII в редакції, чинній з 05 серпня 2018 року) констатовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Відповідно до ст. 137 Закону №1402-VIII (в редакції, чинній з 05 серпня 2018 року), до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена\~ \~\~\~законом\~ \~\~\~та надає право для призначення на посаду судді. Частиною першою статті 7 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року, яка була чинною на час обрання позивача на посаду судді, визначалось, що суддею міг бути громадянин України, який мав стаж роботи в галузі права не менш як два роки. З вказаного питання висловила свою правову позицію і Велика Палата Верховного Суду 30 травня 2019 року у справі №11-1481заі18, зазначивши, що внесенні до статті 137 Закону №1402-VIII зміни дозволили додатково зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом станом на дату призначення на посаду судді. Збереження наявного статусу судді, недопущення його скасування або звуження його змісту та обсягу є однією з основоположних гарантій незалежності судді. Саме на реалізацію й утвердження гарантій незалежності суддів у зазначеному аспекті Законом №2453-VI, у відповідності до частини другої статті 126 Конституції України запроваджено особливий порядок обчислення розміру суддівської винагороди та розміру щомісячного довічного утримання суддів який збережено в статтях 135, 137, 142 Закону №1402-VIII. Так, призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регулюється Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці органами Пенсійного фонду України, який затверджений \~\~\~\~\~Постановою Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 25 січня 2008 року ( надалі Порядок №3-1). Зі змісту Порядку №3-1 вбачається, що розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, надає за зразком, який викладено в додатку 4, представник роботодавця - голова відповідного суду. Відповідно до частини шостої ст. 48 Закону №1402-VIII, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї. З огляду на викладені вище норми, колегія суддів зазначає, \~що ані Конституція України, ані Закон №1402-VIII не передбачає право (повноваження) відповідача визначати стаж судді, який дає право на отримання довічного грошового утримання. Згідно зі ст. 116 Закону №1402-VIII регулює питання права судді на відставку і порядок вирішення цього питання Вищою радою правосуддя. Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до Наказу Управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області від 24 лютого 2003 року №7 «Про встановлення щомісячного довічного грошового утримання [PERSON] » позивачу встановлено з 01 лютого 2003 року грошове утримання в розмірі 90% за стаж роботи на посаді судді 32 роки 01 місяці 25 днів. Відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 30 жовтня 2020 року №08-02/3364 виплата щомісячного грошового утримання суддям місцевих судів Запорізької області скасована наказом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 03 січня 2012 року №29-ос, у зв`язку з набранням з 01 січня 2012 року чинності статтями 129, 130 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та одночасною втратою чинності постави Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». Так, відповідно до подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 29 грудня 2014 року №14-02/7 Бердянський міськрайонний суд Запорізької області визначив для встановлення щомісячного утримання судді у відставці [PERSON] 44 роки 03 місяці 11 днів. Отже, станом на 25 грудня 2015 року стаж роботи позивача на посаді судді становив 44 роки 03 місяці 11 днів, що підтверджується розрахунком стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. До стажу зараховано: навчання у Харківському юридичному університеті (1/2 часу навчання) з 01 вересня 2969 року по 30 червня 1971 року - 0 років 10 місяців 29 днів; стаж роботи на посаді стажиста помічника прокурора м. Херсона Херсонської області з 02 серпня 1971 року по 05 вересня 1971 року - 0 років 1 місяці 03 дні; стаж роботи на посаді стажиста прокуратури Голопристанського району Херсонської області з 06 вересня 1971 року по 11 квітня 1972 року - 0 років 7 місяців 05 днів; стаж роботи на посаді помічника прокурора Каховського району Херсонської області з 12 квітня 1972 року по 03 жовтня 1972 року - 0 років 5 місяців 21 день; стаж роботи на посаді слідчого прокуратури Каховського району Херсонської області з 04 жовтня 1972 року по 31 жовтня 1972 року з 0 років 0 місяців 27 днів; стаж роботи на посаді старшого слідчого прокуратури м. Каховки Херсонської області з 01 листопада 1972 року по 19 квітня 1976 року - 03 роки 05 місяців 18 днів; стаж роботи на посаді слідчого м. Мелітополя Запорізької області з 21 квітня 1976 року по 02 червня 1982 року - 06 років 01 місяць 11 днів; стаж роботи на посаді старшого слідчого прокуратури м. Бердянська з 03 червня 1982 року по 25 січня 1993 року - 10 років 07 місяців 22 дні; стаж роботи на посаді народного судді Бердянського міського суду Запорізької області з 26 січня 1993 року по 30 червня 1998 року - 05 років 05 місяців 04 днів; стаж роботи на посаді заступника голови Бердянського міського суду Запорізької області з 01 липня 1998 року по 13 січня 2003 року - 04 роки 06 місяців 12 днів; стаж роботи на посаді голови Бердянського міського суду Запорізької області з 14 січня 2003 року по 25 березня 2004 року - 01 рік 02 місяці 11 днів; стаж роботи на посаді виконуючого обов`язки голови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з 26 березня 2004 року по 26 січня 2005 року - 0 років 10 місяців 0 днів; стаж роботи на посаді судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з 27 січня 2005 року по 26 грудня 2014 року - 09 років 10 місяців 28 днів. Всього стаж позивача становить 44 роки 03 місяці 11 днів. З огляду на викладене, стаж судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, [PERSON] становить 44 роки 03 місяці 11 днів та не підлягає зменшенню, що було встановлено судом першої інстанції, а відповідно суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що відповідачем протиправно, всупереч діючому законодавству, зменшено такий стаж до 21 року 11 місяців 1 дня. Доводи апелянта відповідних висновків суду першої інстанції не спростовують. Стосовно \~позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, колегія суддів зазначає наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 01.10.2020 року [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з письмовою заявою в якій просила здійснити перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі наданої довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №08-02-1160 від 25.09.2020 року з 19.02.2020 року. 02 жовтня 2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення №3, яким позивачу відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно наданої довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці №08-02/1160 від 25 вересня 2020 року. 05.10.2020 року відділом з питань перерахунків пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області направлено на адресу позивача повідомлення №0800-0209-8/51871, в якому зазначено про відсутність у позивача права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з наданої довідки №08-02-1160 від 25.09.2020 року. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо протиправності відповідних дій пенсійного органу. Так, особливості призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України врегульовано Порядком, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 (далі Порядок №3-1). Цим Порядком передбачено, що звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та довідка про розмір суддівської винагороди подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання. Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою. У постанові від 11 лютого 2020 року у справі №200/3958/19-а, обставини та правові питання якої є подібними, Верховний Суд дійшов висновку, що частина четверта\~ \~\~\~статті 142 Закону №1402-VIII, яка передбачає здійснення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі зміни розміру складових суддівської винагороди діючого судді, не містить відповідні часові обмеження здійснення виплати за наслідками перерахунку, які у даному випадку фактично позбавляють особу на реалізацію права отримання належного розміру грошового утримання за один місяць та пов`язує право на перерахунок щомісячного довічного утримання саме зі зміною розміру складових суддівської винагороди. Проте пункт 4 розділу ІІ Порядку (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) позбавляє позивача права на отримання довічного грошового утримання судді з урахуванням проведеного перерахунку у відповідності до вимог статті 142 Закону №1402-VIII за той місяць, коли було змінено розмір складових суддівської винагороди судді. Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій помилково застосували у спірних правовідносинах пункт 4 розділу ІІ Порядку, тобто, підзаконного нормативно-правового акта, а не Закону №1402-VIII, що має вищу юридичну силу. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №200/13067/18-а. Так, прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Відповідно до \~п. 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень\~ \~\~\~Закону України №2453-VI. Згідно з п. 23 розділу\~ \~\~\~ХІІ\~ \~\~\~Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень\~ \~\~\~Закону №2453-VI. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16 жовтня 2019 року №193-IX, який набрав чинності 07 листопада 2019 року, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим\~ \~\~\~Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень\~ \~\~\~Закону №2453-VI. Відповідно до п. 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визначено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Відповідно до пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII\~ \~\~\~встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим\~ \~\~\~Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. Разом з тим рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають\~ \~\~\~Конституції України\~ \~\~\~(є неконституційними), положення пункту 25 розділу\~ \~\~\~ХІІ\~ \~\~\~Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII\~ \~\~\~зі змінами. У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу\~ \~\~\~XII\~ \~\~\~Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402\~ \~\~\~право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим\~ \~\~\~Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. Пунктом 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України визначено, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів. Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини\~ \~\~\~Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013). Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII. Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України. Враховуючи викладене вище, Конституційним Судом України прийнято рішенням від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020, яким пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано неконституційним. Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 06 березня 2019 року у справі №638/12586/16-а та від 11 лютого 2020 року у справі №200/3958/19-. Отже, зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці. З огляду на викладене вище, так як відбулась зміна посадового окладу судді, що підтверджується довідкою від 25.09.2020 року №08-02/1160, позивач має право на перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що в свою чергу дає підстави для визнання дій відповідача щодо відмови в такому перерахунку протиправними. Щодо дати, з якої повинен бути проведений перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача, то колегія суддів зазначає, що таке право виникає з 19 лютого 2020 року, тобто, з наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020. Стосовно перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача \~на підставі довідок №08-03/432 від 26 грудня 2014 року, №08-03/1157 від 19 грудня 2016 року, №08-02/1042 від 03 серпня 2018 року, №08-02/80 від 14 січня 2020 року, колегія суддів зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду з даним позовом в якому, зокрема, просила здійснити перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 29.12.2014 року у розмірі 90%. Проте, в заяві від 01.10.2020 року позивач просила відповідача лише здійснити перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №08-02/1160 від 25.09.2020 року. В даній заяві позивач посилалась на прийняте Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020. Рішенням №4 від 02.10.2020 року відповідачем відмовлено у здійсненні такого перерахунку. Інші питання, щодо здійснення позивачу перерахунку її довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок №08-03/432 від 26 грудня 2014 року, №08-03/1157 від 19 грудня 2016 року, №08-02/1042 від 03 серпня 2018 року, №08-02/80 від 14 січня 2020 року з 29.12.2014 у розмірі 90% позивачем у наведеній вище заяві не зазначались. Відповідного рішення щодо відмови в здійсненні такого перерахунку пенсійним органом не приймалось, матеріали справи такого рішення не містять. Суд першої інстанції наведені обставини не врахував, що призвело до помилкового рішення в цій частині вимог. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заявлена вимога задоволенню не підлягає, оскільки така вимога є передчасною, тобто, заявлена на майбутнє та рішення суду першої інстанції в цій частині слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог. Окремо колегія суддів звертає увагу на наяву в матеріалах справи копію рішення Апеляційного суду Запорізької області \~від 25.01.2018 року у справі №310/3125/17 зі змісту якого можливо встановити, що пенсійний \~орган за період з 29.12.2014 року по 28.02.2015 року грошове утримання судді у відставці позивачу було розраховано та сплачено у розмірі 90% грошового забезпечення суддів у відставці, що виключає підстави для звернення з відповідною позовною вимогою за вказаний період. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Приписами ч.2\~ \~ст. 317 КАС України\~ визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Колегія суддів, з урахуванням вищевикладеного, доходить висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим таке рішення підлягає частковому скасуванню та зміні.

Результат розгляду: partial