Рішення адміністративного суду від 2022-01-18 00:00:00+02

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування вимоги Ф-46129-51 "У" від 19.11.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що з 2009 року він є пенсіонером, у жовтні 2010 року отримав свідоцтво адвоката на право зайняття адвокатською діяльністю, відповідно був внесений до Єдиного реєстру адвокатів. У 2017 році без згоди позивача його було взято на облік ДПС у Херсонській області як самозайняту особу, як адвоката, який провадить незалежну професійну діяльність, хоча такої діяльності він не проводив та у вказаний період взагалі проживав за межами Херсона. 29 квітня 2021 року, позивач дізнався про накладення арешту на його майно Суворовським районним відділом державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за виконавчим документом - вимогою ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №Ф-46129-51 "У" від 19.11.2020, в якій зазначено заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на загальну суму 12151,75 грн. (основний борг 6295,30 грн., штраф - 2627,36грн., пеня - 3229,09 грн.). Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі № Ф-46129-51 "У" від 19 листопада 2020 року в частині включення до загальної суми боргу (недоїмки) заборгованості станом на 18.02.2021 суми 2627,36 грн. штрафу та 3229,09 грн. пені. В решті вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що рішення від 14.11.2019 року № 0206265105 про застосування штрафу в сумі 3163,90 грн. та пені в сумі 3229,09 грн. направлялось на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Вказаний лист повернувся на адресу відповідача з відміткою «адресат відсутній». Доказів оскарження вказаного рішення матеріали справи не містять. Таким чином, грошове зобов`язання з єдиного соціального внеску в розмірі 6393,01 грн. вважається узгодженим. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що позивач перебуваючи на пенсії, проживав за межами Херсона та не мав ніяких намірів займатись незалежною професійною адвокатською діяльністю. Крім того, в доповнення до апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідно до наказу № 46 о/с від 04.02.2009 року його було звільнено у відставку за ст. 65 п. «а» (за віком), а не за вислугою років, у зв`язку з чим він не зобов`язаний був взагалі сплачувати ЄСВ з 2018 року, хоча його і сплачував. На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення з наступних підстав: Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є пенсіонером, ветераном ОВС, отримує пенсію по вислузі років. У жовтні 2010 року отримав свідоцтво адвоката на право зайняття адвокатською діяльністю внесений до Єдиного реєстру адвокатів. ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі сформувало вимогу №Ф-46129-51 "У" від 19 листопада 2020 року, в якій визначила, що [PERSON] має заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування станом на 18.02.2021- 6295,30 грн., штрафу - 2627,36грн., пені - 3229,09 грн., на загальну суму 12151,75 грн. Нарахування єдиного внеску відображено в інтегрованій картці платника податків, відомості якої свідчать, що за період 2017 -2020 роки позивачу нараховувався єдиний внесок, за 2017 рік нараховано 8448 грн. щорічний внесок, за 2018 рік нараховано 9828 грн. 72 коп., сплачено 19000 грн., за 2019 рік нараховано 11016 грн.72 коп., сплачено 10830 грн. За три квартали 2020 року позивачу донараховано 6295 грн. 30 коп., в тому числі за 1 квартал в сумі 2078 грн. 12 коп. (виходячи з мінімального розміру єдиного внеску за місяць 1039 грн. 06 коп. або 22% від мінімальної заробітної плати 4723 грн. в 2020 році ), за 2-й квартал в сумі 1039 грн. 06 коп., за 3-й квартал в сумі 3178 грн. 12 коп. При цьому за період березень-травень 2020 року єдиний внесок не нараховувався у зв`язку прийняттям Законів України від 17.03.2020 № 533-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" та від 13.05.2020 № 591-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", якими фізичні особи - підприємці на час карантину звільняли від нарахування та сплати єдиного соціального внеску за березень, квітень та травень 2020 року. 04.11.2019 року ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі було прийнято рішення № 0206265105 про застосування штрафу в сумі 3163 грн. 92 коп. (з несвоєчасну сплату єдиного внеску за період 20.04.2018 - 09.01.2019) та пені в сумі 3229 грн. 09 коп. (за період несвоєчасної сплати єдиного внеску за період 03.05.2018 - 09.01.2019). Рішення було надіслано за адресою [PERSON] - [ADDRESS] та повернуто з відміткою пошти «по закінченню строку зберігання». За вказаною адресою позивач був виписаний в листопаді 2014 року (з перервами), та прописаний за іншою адресою в Херсонській області, з травня 2020 року зареєстрований в [ADDRESS] , що підтверджується даними паспорта позивача, наданого на огляд у суді першої інстанції. Вважаючи вимогу Ф-46129-51 "У" від 19.11.2020 року протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом свого порушеного права. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив, що правомірним є включення до суми боргу в оскаржуваній вимозі тільки суму основного боргу з єдиного внеску за 1-3 квартали 2020 року - 6295 грн. 30 коп. Крім того, суд вказав, що рішення про застосування штрафних санкцій та пені не було направлено платнику податків за належною адресою, а було скеровано за адресою, за якою позивач не проживає з 2014 року, відсутні відомості про те, що він таке рішення отримав, позивач заперечує факт отримання рішення, а тому включати дані суми до вимоги було передчасним, так як суми штрафу та пені не набули статусу узгоджених зобов`язань. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VІ (далі - Закон №2464). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом №2464, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону №2464 нараховується єдиний внесок. Коло осіб платників ЄСВ визначено ст. 4 Закону №2464. Зокрема, платником єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464). Частиною 4 ст. 4 Закону №2464, в редакції чинній на момент спірних правовідносин, встановлено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат, який здійснює адвокатську діяльність, є самозайнятою особою. При цьому визначення поняття самозайнятої особи міститься у підпункті 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України, відповідно до якого самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником у межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб. Таким чином, аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності. При цьому ст. 63 ПК України встановлено, що взяттю на облік у контролюючих органах підлягають всі платники податків, а взяття на облік у контролюючих органах самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору. Облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію тощо. Для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати заяву та документи особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем постійного проживання. Законом №2464 не передбачено звільнення від сплати ЄСВ осіб, що провадять незалежну професійну діяльність. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, навіть якщо платником не отримано дохід у звітному періоді. Така норма набрала чинності з 01.01.2017. Крім того, якщо раніше такі платники ЄСВ мали право самостійно визначити базу нарахування ЄСВ у разі відсутності доходу і сплатити суму єдиного внеску з урахуванням встановленої максимальної величини бази нарахування ЄСВ та розміру мінімального страхового внеску, то з 1 січня 2017 року таке самостійне визначення бази для нарахування ЄСВ стало їх обов`язком. Отже, доводи позивача про те, що підставою для звільнення його від сплати ЄСВ є неотримання ним доходу, є необґрунтованими. Позивач не надав суду доказів зупинення або припинення заняття адвокатською діяльністю. П. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону №2464, обов`язки платників єдиного внеску виникають у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності. Недоїмкою, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464, вважається сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464, податковий орган, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не отримує дохід від роботодавця, який використовує її працю на умовах трудового або цивільно-правового договору, або на інших умовах, передбачених законодавством. В іншому випадку така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 500/2433/19. Позивачем до суду не надано доказів перебування ним, на службі в інших підприємствах, організаціях, які б спірний період відраховували за нього відповідну суму єдиного внеску. Мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (ст. 1 Закону №2464). Мінімальна заробітна плата складала: з 01.01.2020-4723 грн.; 3 01.09.2020-5000 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону №2464, єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску встановлено у розмірі 22 відсотки до бази нарахування єдиного внеску. Таким чином, мінімальний страховий внесок на місяць складав: з 01.01.2020- 1039,06 грн., з 01.09.2020- 1100 грн. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (ч. 8 ст. 9 Закону №2464). Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Згідно з пунктами 3, 4 розділу VI "Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2016 № 393, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.04.2016 за № 609/28739), у разі, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску та/або борги зі сплати фінансових санкцій органи доходів і зборів, протягом 10 робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій) надсилають вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 грн. за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції. Оскаржуваною вимогою встановлено наявність боргу з ЄСВ за 9 місяців 2020 років (з урахуванням вимог щодо звільнення від сплати ЄСВ на період карантину та з урахуванням самостійної сплати) на суму 12151,75 грн., в тому числі основного боргу з єдиного внеску на суму 6295,30 грн., штрафу на суму 2627,36 грн., пені на суму 3229,09 гривень. Згідно відомостей з інформаційної системи податкового органу позивачем систематично та несвоєчасно сплачувались зобов`язання з єдиного внеску. Крім того, з вказаних відомостей вбачається, що податковим органом в момент погашення недоїмки в автоматичному режимі було нараховано штраф та пеню з відміткою "нараховано довідково", "необхідна штрафна санкція". Згідно аналізу ІКП по ККДБ 71040000 за 2018-2020 роки, позивач несвоєчасно сплачував нараховані суми ЄСВ за 208-2019 роки, а в 2020 році зовсім перестав сплачувати ЄСВ. Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції вірно зазначив, що правомірним є включення до суми боргу в оспорюваній вимозі тільки суму основного боргу з єдиного внеску за 1-3 квартали 2020 року - 6295 грн. 30 коп. Що стосується нарахування штрафу та пені, суд апеляційної інстанції зазначає таке. Ч.10,11 ст. 25 Закону № 2464 передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення. Оскарження рішення податкового органу про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки. Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень податкового органу щодо нарахування пені та застосування штрафів. Згідно з абз. 1 та 2 п. 58.3 ПКУ податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному ст. 42 ПКУ. Якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абз. 6 п. 42.4 ПКУ). Рішення про застосування штрафних санкцій та пені не було направлено платнику податків за належною адресою, а було скеровано за адресою, за якою позивач не проживає з 2014 року, відсутні відомості про те, що він таке рішення отримав, а позивач заперечує факт отримання рішення. Отже, позивач був позбавлений права ознайомитись із змістом рішення, яке має право оскаржити шляхом оскарження рішення в адміністративному або судовому порядку, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що включати дані суми до вимоги було передчасним, так як суми штрафу та пені не набули статусу узгоджених зобов`язань, що, в свою чергу, виключає підстави для включення сум штрафних санкцій та пені до загальної суми податкового боргу у податковій вимозі. Відповідно до ст. 59 Податкового кодексу, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для вручення податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Оскільки рішення № 0206265105 не направлялися за адресою позивача, то немає підстав вважати такий документ належним чином врученим в розумінні ст. 42 ПК, грошові зобов`язання, визначені у вказаному рішенні, не набули статусу узгоджених, що, відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК, виключає право контролюючого органу надсилати податкову вимогу на штраф та пеню. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 826/18377/14 ВС від 11.07.2019 року. Враховуючи вище викладене, посилання апелянта, Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, на те, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 14.11.2019 року № 0206265105 направлялось на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, вказаний лист повернувся на адресу відповідача з відміткою «адресат відсутній», а тому вважається узгодженим, є безпідставними. Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, [PERSON] , на те, що відповідно до наказу № 46 о/с від 04.02.2009 року його було звільнено у відставку за ст. 65 п. «а» (за віком), а не за вислугою років, у зв`язку з чим він не зобов`язаний був взагалі сплачувати ЄСВ з 2018 року, оскільки згідно його пенсійного посвідчення він отримує пенсію за вислугу років (а.с.7). Крім того, необґрунтованими є посилання апелянта, [PERSON] , на те, що перебуваючи на пенсії він проживав за межами Херсона та не мав ніяких намірів займатись незалежною професійною адвокатською діяльністю, оскільки за інформацією з веб-сайту "Судова влада", Єдиного державного реєстру судових рішень, останній протягом 2017 - 2021 років приймав участь в якості адвоката у судових справах №№766/4921/20, 647/650/17, 664/3093/15-ц, 647/469/17, 766/18205/18, 766/2692/18, 766/1980/21, 647/3366/14-к, 821/1901/17, 647/2043/17, 647/650/17, 766/10378/17, 662/1724/16-ц. До того ж, колегія суддів зазначає, що не бажаючи перебувати на обліку ДПС у Херсонській області як самозайнята особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, позивач з 2017 року мав можливість звернутись до податкового органу та знятись з обліку, натомість останній періодично, з 2017 року по 2019 рік, добровільно сплачував ЄСВ. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання протиправною та скасування вимоги Ф-46129-51 "У" від 19.11.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають частковому задоволенню. Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається. Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied