Рішення адміністративного суду від 2023-06-23 00:00:00+03

У січні 2023 року [PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~визнати протиправною бездіяльність Подільської міської ради Подільського району Одеської області щодо не розгляду запиту позивача від 10.01.2023 року; - зобов`язати Подільську міську раду Подільського району Одеської області розглянути запит на інформацію від 10.01.2023 року та надати [PERSON] повну відповідь відповідно до поставлених питань у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI, із змінами і доповненнями, про перелік рухомого та нерухомого майна, яке належить Подільській міській раді (Подільської громади). Також позивач просив стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 року позов [PERSON] задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Подільської міської ради Подільського району Одеської області щодо не розгляду запиту [PERSON] від 10.01.2023 року. Зобов`язано Подільську міську раду Подільського району Одеської області розглянути запит на інформацію [PERSON] від 10.01.2023 року. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні судових витрат, [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. В поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що згідно висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 11.06.2020 року у справі № 821/227/17 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Апелянт вказував на те, що згідно висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. На думку апелянта, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції застосував норму права, без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі № 454/908/16-ц, в частині того, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач вказував на те, що ним до позову було додано попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат які він поніс, і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, акт виконаних робіт, договір від 09.03.2021 року про надання правової допомоги, свідоцтво, та заяву про відшкодування судових витрат. Позивач зазначив, що він не являється фахівцем в області адміністративного судочинства, і тому йому була необхідна кваліфікована допомога адвоката, у зв`язку з чим ним і було укладено 09.03.2021 року договір про подання професійної правничої допомоги з адвокатом Одеської обласної колегії адвокатів Опалько О.М., який надав позивачу правову допомогу, за яку позивач має сплатити 2000 грн., що підтверджується відповідним договором, актом виконаних робіт та матеріалами позову. Апелянт вважає безпідставними висновки суду першої інстанції стосовно не підтвердження позивачем понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 2\~ 000 грн. З огляду на зазначене апелянт просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 року у справі №420/957/23 в частині відмови стягнути судові витрати та ухвалити нове рішенні в цій частині, яким стягнути на користь позивача - [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області, (код ЄДРПОУ 04056960, юридична адреса: 66300, Одеська обл., м. Подільськ, просп. Шевченка, 2) судові витрати за подання правничої допомоги у розмірі 2000 грн. 14.04.2023 року представником виконавчого комітету Подільської міської ради та Подільської міської ради Подільського району Одеської області Селіфановою І.П. були подані до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу [PERSON] , в яких вона посилалась на відсутність підстав для стягнення на користь позивача [PERSON] витрат на правничу допомогу з огляду на відсутність доказів складання адвокатом будь-яких документів процесуального характеру, що стосуються не стягнення судових витрат, а захисту прав позивача по суті спору, а також доказів понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. З огляду на зазначене представник відповідачів просила залишити без змін рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 року. Справу розглянуто в порядку письмового провадження згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. Згідно ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. З огляду на те, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 року іншими сторонами у справі (відповідачами) не оскаржувалось, а [PERSON] оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині вирішення питання щодо стягнення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення суду першої інстанції саме в межах доводів та вимог апеляційної скарги [PERSON] . Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне: Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду першої інстанції, позивач, в тому числі, просив стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Також 28.02.2023 року позивачем було подано до суду першої інстанції заяву про стягнення судових витрат з відповідача 07.02.2023 року представником Подільської міської ради Селіфановою Інною Павлівною разом із відзивом на позовну заяву було подано до суду першої інстанції клопотання про відмову у стягненні на користь позивача витрат за надання правничої допомоги. В обґрунтування поданої заяви представник відповідача посилалась на те, що позивачем не надано достатніх та належних доказів на підтвердження надання адвокатом послуг з правової допомоги, а надані позивачем документи не підтверджують витрати на правничу допомогу адвоката. На думку представника відповідача, справа не містить доказів складання адвокатом будь-яких документів процесуального характеру, що стосуються захисту прав позивача по суті спору. Колегія суддів, переглядаючи справу в апеляційному порядку та надаючи оцінку доводам поданої апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 грудня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон \~№ 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VІ встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України). Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. За змістом частини 9 статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04)) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Таким чином документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеною у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18 витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: partial