Рішення адміністративного суду від 2023-06-21 00:00:00+03

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯСНІ ЗОРІ» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом Виконавчого комітету Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області, Комісії з питань бджільництва, попередження та фіксації фактів масового отруєння бджіл на території Окнянської селищної ради, в якому позивач просив суд: - визнати протиправним та нечинним пункт 1 рішення Виконавчого комітету Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області від 26.02.2021 р. №22/3 "Про створення комісії з питань бджільництва, попередження та фіксації фактів масового отруєння бджіл на території Окнянської селищної ради, затвердження її складу та Положення про цю комісію", в частині затвердження складу "Комісії з питань бджільництва, попередження та фіксації фактів масового отруєння бджіл на території Окнянської селищної ради" (Додаток №1) в редакції рішення Виконавчого комітету Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області від 25.02.2022 №20/2 "Про внесення змін до Додатку 1 "Склад комісії з питань бджільництва, попередження та фіксації фактів масового отруєння бджіл на території Окнянської селищної ради", затвердженого рішенням виконавчого комітету Окнянської селищної ради від 26.02.2021 р. №22/3"; - визнати протиправними дії Комісії з питань бджільництва, попередження та фіксації фактів масового отруєння бджіл на території Окнянської селищної ради з проведення обстеження пасіки [PERSON] (паспорт пасіки [NUMBER] , місце розташування: с. Нова Волярка Подільського району Одеської області) і складання за результатами вказаного обстеження "Акту встановлення факту отруєння бджіл" від 05.05.2022 р. Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що у вересні 2022 року позивачу надійшла ухвала Красноокнянського районного суду Одеської області від 05 вересня 2022 року у справі №506/453/22 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯСНІ ЗОРІ» про стягнення матеріальної шкоди та упущеної вигоди. В якості правового обґрунтування позовних вимог, [PERSON] , поміж іншого, посилався на Акт встановлення факту отруєння бджіл від 05.05.2022 року (далі - Акт), складений Комісією з питань бджільництва, попередження та фіксації фактів масового отруєння бджіл на території Окнянської селищної ради (далі - Комісія). Водночас, позивач вважає, що рішення Виконавчого комітету Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області від 26.02.2021 р. №22/3 (з подальшими змінами) в частині затвердження складу Комісії є протиправним, оскільки не відповідає вимогам Інструкції, затвердженої наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 19.02.2021 року № 338. З наведених вище підстав позивач вважає, що відповідно є протиправними дії Комісії з проведення обстеження пасіки [PERSON] та складення вказаного Акту, у зв`язку з чим звернувся до суду з адміністративним позовом. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів [PERSON] , оскільки позивачем, серед іншого, оскаржуються дії комісії з проведення обстеження пасіки, а тому рішення у справі може вплинути на права та інтереси [PERSON] , який пред`явив позов до ТОВ «ЯСНІ ЗОРІ». Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯСНІ ЗОРІ» відмовлено повністю. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯСНІ ЗОРІ» звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає рішення суду першої інстанції ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та задовольнити заявлені позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволення позову, дійшов хибного висновку про ототожнення правових понять «протиправність» та «нечинність», а також правову природу та процесуальні наслідки прийняття Виконавчим комітетом Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області рішення від 10.10.2022 року №87/11, яким було зокрема визнано таким, що втратило чинність рішення №22/3 від 26.02.2021 року. Апелянт наполягає на тому, що на момент відкриття провадження у справі оскаржуване рішення відповідача №22/3 від 26.02.2021 року було чинним, а нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом усього строку їх чинності. На думку апелянта, суд першої інстанції фактично повністю ухилився від процесуального обов`язку розгляду позовних вимог і надання правової оцінки аргументам позивача щодо протиправності, оскаржуваного і самостійно виправленого відповідачем в ході судового розгляду справи рішення, дійшовши хибного висновку про «відсутність підстав для визнання протиправним та нечинним спірного рішення в частині затвердження складу Комісії, оскільки це рішення вже є нечинним.». Крім того, апелянт зауважує, що рішення відповідача від 26.02.2021 р. №22/3 в частині затвердження складу Комісії та дії вказаної Комісії є протиправними, не відповідають вимогам Інструкції, затвердженої наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 19.02.2021 року № 338, що підтверджується також показами свідків, допитаних у суді першої інстанції, однак не враховано судом. Відповідачами та представником третьої особи надано до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, у яких фактично зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заперечується правомірність позовних вимог, тому просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26.02.2021 року Виконавчим комітетом Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області прийнято рішення №22/3 "Про створення комісії з питань бджільництва, попередження та фіксації фактів масового отруєння бджіл на території Окнянської селищної ради, затвердження її складу та положення про цю комісію", пунктом 1 якого вирішено створити комісію з питань бджільництва, попередження та фіксації фактів масового отруєння бджіл на території Окнянської селищної ради та затвердити склад (додаток 1) (а.с. 6, т. 1). Відповідно до Додатку 1 вказаного рішення до складу комісії увійшли: голова комісії: Бєлоус О.С. - голова Окнянської селищної ради; заступник голови комісії: Ковтун Є.В. - заступник селищного голови з питань діяльності виконавчих органів Окнянської селищної ради; секретар комісії: Унтила В.В. - головний спеціаліст відділу економіки, агропромислового комплексу та інвестицій Окнянської селищної ради; члени комісії: Тарас Н.П. - начальник відділу економіки, агропромислового комплексу та інвестицій Окнянської селищної ради; Левицький М.А. - провідний спеціаліст Управління фітосанітарної безпеки, контролю у сфері насінництва та розсадництва ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області (за згодою); Островський М.Г. - начальник Окнянського районного управління ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області (за згодою); Король К.В. - провідний лікар-епізоотолог Окнянської районної лікарні ветеринарної медицини в Окнянському районі (за згодою); [PERSON] - голова громадської організації "Об`єднання пасічників Окнянщини "Фацелія" (за згодою); Галафтон В.С. - заступник голови громадської організації "Об`єднання пасічників Окнянщини "Фацелія" (за згодою); Колб С.Д. - член громадської організації "Об`єднання пасічників Окнянщини "Фацелія" (за згодою); старости старостинських округів Окнянської селищної ради, на території якої встановлюється факт отруєння бджіл; депутати Окнянської селищної ради XVIII скликання, на території виборчих округів яких встановлюється факт отруєння бджіл (за згодою); працівники відділу №2 Подільського районного управління поліції ГУНВП в Одеській області (за згодою). 25.02.2022 року Виконавчим комітетом Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області прийнято рішення №20/2 "Про внесення змін до Додатку 1 "Склад комісії з питань бджільництва, попередження та фіксації фактів масового отруєння бджіл на території Окнянської селищної ради", затвердженого рішенням виконавчого комітету Окнянської селищної ради від 26.02.2021 №22/3", пунктом 1 якого вирішено внести зміни до Додатку 1 "Склад комісії з питань бджільництва, попередження та фіксації фактів масового отруєння бджіл на території Окнянської селищної ради", затвердженого рішенням виконавчого комітету Окнянської селищної ради від 26.02.2021 №22/3, до складу комісії з питань бджільництва, попередження та фіксації фактів масового отруєння бджіл на території Окнянської селищної ради, виклавши його у новій редакції (що додається) (а.с. 8, т. 1). Відповідно до Додатку 1 вказаного рішення №20/2 до складу комісії увійшли: голова комісії: Бєлоус О.С. - голова Окнянської селищної ради; заступник голови комісії: Ковтун Є.В. - заступник селищного голови з питань діяльності виконавчих органів Окнянської селищної ради; секретар комісії: Унтила В.В. - головний спеціаліст відділу економіки, агропромислового комплексу та інвестицій Окнянської селищної ради; члени комісії: Тарас Н.П. - начальник відділу економіки, агропромислового комплексу та інвестицій Окнянської селищної ради; Левицький М.А. - провідний спеціаліст Управління фітосанітарної безпеки, контролю у сфері насінництва та розсадництва ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області (за згодою); Соколовський М.В. - в.о. начальника Окнянського районного управління ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області (за згодою); Король К.В. - провідний лікар-епізоотолог Окнянської районної лікарні ветеринарної медицини в Окнянському районі (за згодою); [PERSON] - голова громадської організації "Об`єднання пасічників Окнянщини "Фацелія" (за згодою); Бучковська Т.П. - член громадської організації "Об`єднання пасічників Окнянщини "Фацелія" (за згодою); Колб С.Д. - член громадської організації "Об`єднання пасічників Окнянщини "Фацелія" (за згодою); старости старостинських округів Окнянської селищної ради, на території якої встановлюється факт отруєння бджіл; депутати Окнянської селищної ради VIII скликання, на території виборчих округів яких встановлюється факт отруєння бджіл (за згодою); працівники відділу поліцейської діяльності №2 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області (за згодою). Судом також встановлено, що 04.05.2022 року [PERSON] виявив на своїй пасіці масову загибель бджіл з характерними ознаками отруєння, з приводу чого звернувся до Окнянської селищної ради із заявою щодо скликання комісії та здійснення огляду його пасіки для виявлення причин загибелі бджіл. На підставі заяви [PERSON] до Окнянської селищної ради, 05.05.2022 року була зібрана комісія у складі: Бєлоуса О.С. - голови Окнянської селищної ради; Соколовського М.В. - в.о. начальника Окнянського районного управління ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області; Король К.В. - провідного лікаря-епізоотолога Окнянської районної лікарні ветеринарної медицини в Окнянському районі; Унтили В.В. - головного спеціаліста відділу економіки, агропромислового комплексу та інвестицій Окнянської селищної ради; Давидова Романа - ДОП СП ВПД №2 Подільського районного управління поліції; Булич К. - головного спеціаліста Держпродспоживслужби в Одеській області; Бучковської Т.П. - члена громадської організації "Об`єднання пасічників Окнянщини "Фацелія". 05.05.2022 року Комісією складено Акт встановлення факту отруєння бджіл (а.с. 22-24, т. 1). Вважаючи рішення від 26.02.2021 р. №22/3 (з подальшими змінами) протиправним, а відповідно протиправними дії Комісії з проведення обстеження пасіки [PERSON] та складення Акту, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване позивачем рішення від 26.02.2021 р. №22/3 є нормативно-правовим актом, проте оскільки воно втратило чинність на підставі рішення відповідача від 10.10.2022 року №87/11, відсутні підстави для визнання протиправним та нечинним спірного рішення в частині затвердження складу Комісії. Разом з тим, суд також дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині, оскільки складення Акту є повноваженням Комісії згідно п.8 розділу IV Інструкції №338, а вказані позивачем порушення вимог Інструкції, за умови наявності в складі Комісії двох представників органу місцевого самоврядування Окнянської селищної ради та дотримання вимог п.9 розділу IV Інструкції №338 щодо правоможності Комісії, не є підставою для визнання протиправними дій Комісії з проведення обстеження пасіки і складання за результатами такого обстеження Акту. Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб віт порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеною права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Однак, порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями. З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Враховуючи викладене, право позивача на звернення до адміністративного суду з позовом виникає лише у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Щодо позовних вимог про протиправними дій Комісії з проведення обстеження пасіки [PERSON] та складення вказаного Акту, колегія суддів зазначає наступне. Так, Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 19 лютого 2021 року №338, затверджено, серед іншого, Інструкцію з профілактики та встановлення факту отруєння бджіл засобами захисту рослин (далі за текстом - Інструкція № 338). Цей наказ набрав чинності 05.03.2021 року. Пунктами 2, 3 розділу І Інструкції № 338 визначено, що ця Інструкція встановлює основні причини отруєння бджіл, заходи щодо профілактики отруєння бджіл, установлення факту отруєння бджіл та допомоги постраждалим від отруєння бджолиним сім`ям, а також механізми визначення шкоди, заподіяної власникам пасік від отруєння бджіл. Ця Інструкція є обов`язковою для виконання всіма державними органами, а також підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності, юридичними особами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності та фізичними - особами підприємцями, зокрема сімейними фермерськими господарствами, що провадять діяльність у галузі бджільництва (далі - суб`єкти господарювання) та фізичними особами. Згідно пунктів 1, 2 розділу IV Інструкції № 338, обстеження пасіки і фіксація випадків отруєння бджіл на вимогу та за заявою власника пасіки до органів місцевого самоврядування здійснюються постійно діючою Комісією із встановлення факту отруєння бджіл (далі - Комісія). Завданнями Комісії є: установлення достовірності загибелі бджіл; установлення обставин, за яких сталася загибель бджіл; надання рекомендацій щодо визначення шкоди, заподіяної власникам пасік унаслідок отруєння бджіл; відібрання і спрямування в лабораторію проб матеріалу (патологічний матеріал, бджоли, продукція бджільництва, а також зелена маса рослин, ґрунт); установлення джерела та причин загибелі бджіл, надання висновків та пропозицій. Відповідно до пункту 3 розділу IV Інструкції № 338 до складу Комісії входять: представник органу місцевого самоврядування за місцем розташуванням пасіки, який є головою Комісії, та представник органу місцевого самоврядування, адміністративні межі якого знаходяться ближче ніж за 10 кілометрів від пасіки, яку обстежує Комісія; представник територіального органу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів або представник державної установи, що належить до сфери управління Держпродспоживслужби; представник територіального органу Національної поліції України. До роботи Комісії залучається власник обстежуваної пасіки або уповноважена ним особа. До роботи Комісії також можуть бути залучені за згодою: фізичні особи та суб`єкти господарювання або їх представники, які використовували засоби захисту рослин у межах 10 кілометрів від розміщення пасіки; представники профільних громадських об`єднань - не більше ніж дві особи, які здійснюють діяльність у цій місцевості; представник територіального чи міжрегіонального територіального органу Державної екологічної інспекції України; представник Державної авіаційної служби України. Відповідно до п.4 розділу IV Інструкції №338, комісія має право: отримувати в установленому порядку від місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій інформацію, документи та матеріали, необхідні для виконання покладених на неї завдань; залучати до участі у своїй роботі представників місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, громадян (за їх згодою); запрошувати керівників та інших представників суб`єктів господарювання (їх посадових та службових осіб), фізичних осіб, дії чи бездіяльність яких стали підставою для розгляду відповідного питання Комісією, отримувати від них інформацію, документи та матеріали, необхідні для виконання покладених на неї завдань; звертатися до правоохоронних органів щодо вжиття заходів з метою припинення порушення прав і законних інтересів суб`єктів господарювання або окремих громадян; ініціювати питання про притягнення до відповідальності осіб за порушення ними норм законодавства; взаємодіяти з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями. Відповідно до п.5 розділу IV Інструкції №338 склад Комісії затверджується рішенням органу місцевого самоврядування та оновлюється щороку до 01 березня. Відповідно до п.8 розділу IV Інструкції №338 результати обстеження Комісії фіксуються в Акті встановлення факту отруєння бджіл (далі - Акт), який заповнюється членом Комісії згідно з додатком 1. Колегія суддів наголошує, що відповідно до сталої практики Верховного Суду, яка зокрема відображена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі №520/5778/2020, обов`язковою ознакою рішень (дій, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин (позивачів) і мають обов`язковий характер. Враховуючи викладене, дії щодо складання Акта та висновки, викладені в Акті, не породжують обов`язкових юридичних наслідків та є попередніми висновками контролюючого органу, лише зазначення яких в Акті обстеження не суперечить чинному законодавству, а тому не порушують права, свободи та законні інтереси позивача. Щодо позовних вимог про протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Окнянської селищної ради " від 26 лютого 2021 року №22/3 зі змінами, внесеними рішенням від 25 лютого 2022 року №20/2, колегія суддів зазначає наступне. Так, звертаючись до суду за адміністративним позовом, позивач виходив з того, що оскаржуване в межах даної справи рішення Виконавчого комітету Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області від 26.02.2021 р. №22/3 в частині затвердження складу Комісії (з подальшими змінами) є нормативно-правовим актом. З доводами позивача фактично погодився суду першої інстанції, зазначивши, що рішення Виконавчого комітету Окнянської селищної ради " від 26 лютого 2021 року №22/3 зі змінами, внесеними рішенням від 25 лютого 2022 року №20/2, є нормативно правовим актом, оскільки стосується неперсоніфікованих осіб: органів державної влади та місцевого самоврядування, бджолярів, зареєстрованих на території Окнянської селищної ради, фізичних і юридичних осіб, які здійснюють на території Окнянської селищної ради діяльність, пов`язану з застосуванням пестицидів. Водночас, колегія суддів із зазначеними висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне. Відповідно до пункту 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування. Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті (рішенні) особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України). За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних. Нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування. Натомість індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично - діяльнісній (конклюдентній) формах. З огляду на вказане нормативно - правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально - конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує своєї дії фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням конкретних правовідносин. При цьому колегія суддів враховує висновки щодо застосування норм права, викладені зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року по справі № 9901/518/19. Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року (справа №522/22780/16-а), ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні наступні ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі. Визначальною умовою, що може слугувати критерієм загальності чи персоніфікованості суб`єктів впливу - є їх коло. Адже кількість як величина має відносний характер, може змінюватись і не є сталим показником регулятивного впливу юридичних актів. Під час визначення кола суб`єктів, правовий статус яких регламентує правовий акт, необхідно зважати лише на ті із них (фізична чи юридична особа, орган, організація, спільність людей тощо), для яких правовим актом установляюются права та обов`язки безпосередньо, щодо яких праворегуляторний вплив є прямим (а не усіх суб`єктів, для яких він може мати якесь юридичне значення). Так, постанова Верхової Ради України про перейменування населеного пункту прямо стосується його як адміністративно-територіальної одиниці (насамперед відповідних органів влади), а жителів - лише опосередковано, тому вона є індивідуально-правовим актом. Таким чином, з системного аналізу вищевказаного вбачається, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені. При цьому, суд наголошує, що рішення Виконавчого комітету Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області від 26.02.2021 р. №22/3 оскаржується позивачем виключно у частині затвердження складу Комісії (Додаток №1), що вочевидь не було враховано судом першої інстанції. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням положень п. 19 ч.1 ст. 4 КАС України, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення Виконавчого комітету Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області від 26.02.2021 р. №22/3 в частині затвердження складу Комісії (з подальшими змінами), тобто в тій частині, що оскаржується позивачем, за своєю правовою природою є актом індивідуальної дії одноразового застосування, а тому такий акт вичерпує свою дію актом його виконання, а отже не порушує права позивача. З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для звернення до суду з даним позовом, як вказує позивач у тексті позовної заяви, слугувало те, що в якості правового обґрунтування позовних вимог у цивільній справі №506/453/22 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯСНІ ЗОРІ» про стягнення матеріальної шкоди та упущеної вигоди, [PERSON] посилався на Акт від 05.05.2022 року, який позивач вважає протиправним з огляду на невідповідність складу Комісії вимогам Інструкції № 338. Таким чином, фактично позивач вважає вказаний доказ недопустимим у розумінні вимог ч.1 ст. 78 ЦПК України, оскільки він на його думку одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Колегія суддів наголошує, що ефективний захист порушених прав, свобод чи інтересів позивача в адміністративному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені суб`єктом владних повноважень, а позивач використовує адміністративне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Апеляційний суд вважає, що не відповідає завданню адміністративного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання адміністративного судочинства є ініціювання провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у цивільному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. Аналогічне правозастосування було підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року (справа № 333/6816/17). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Апеляційний суд наголошує, що відсутність у позивача юридичної можливості піддати сумніву Акт встановлення факту отруєння бджіл поза межами цивільного процесу є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що аргументи позивача про фактичну нелегітимність складу Комісії, внаслідок чого Акт є неналежним доказом, має перевірити суд у цивільному провадженні, в якому дані, зафіксовані у Акті, є доказом. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. У постанові від 22.03.2018 у справі № П/9901/135/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Враховуючи викладене, суд першої інстанції припустився порушення норм процесуального права, яке вплинуло на результат розгляду даної справи, оскільки на момент вирішення справи судом першої інстанції існували визначені пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України підстави для закриття провадження у справі, а не для відмови у задоволенні позову по суті. Доводи апеляційної скарги вищезазначених висновків апеляційного суду не спростовують. Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. У відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про закриття провадження у справі. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial