Рішення адміністративного суду від 2022-09-07 00:00:00+03

04.06.2021р. [PERSON] звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просив суд: - зобов`язати зарахувати до страхового стажу період перебування на військовій службі з 24.04.2015р. - 21.07.2016р. безпосередньої участі в антитерористичній операції у трикратному розмірі із зарахування періоду до спеціального стажу по Списку №1; - зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії з 19.03.2019р. з урахуванням стажу за період з 24.04.2015р. - 21.07.2016р. безпосередньої участі в антитерористичній операції у трикратному розмірі із зарахування періоду до спеціального стажу по Списку №1; - зобов`язати зарахувати до загального та страхового стажу період навчання за фахом період 1 рік 00 місяців 24 дні додатково; - зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії з 19.03.2019р. з урахуванням загального та страхового стажу період навчання за фахом період 1 рік 00 місяців 24 дні. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.10.2021р. позов задоволено частково. Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не включення до страхового стажу [PERSON] , що дає право на пенсію, періоду проходження військової служби по мобілізації з 24.04.2015р. - 21.07.2016р., щодо неврахування періоду участі в антитерористичній операції в кратному обчисленні та неврахування у повному обсязі періоду навчання за фахом до загального та страхового стажу. Крім того, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області включити до страхового стажу [PERSON] що дає право на пенсію, періоду проходження військової служби по мобілізації з 24.04.2015р. - 21.07.2016р., зарахувати період участі в антитерористичній операції з 16.06.2015р. - 21.07.2016р. в кратному обчисленні з розрахунку один місяць за три місяці та врахувати у повному обсязі період навчання за фахом до загального та страхового стажу і провести перерахунок та виплату пенсії з дня її призначення\~ 19.03.2019р. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.. Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове яким в позові відмовити повністю. п.3 ч.1 ст.311 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] з 19.03.2019 р. перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії по 3 групі інвалідності внаслідок професійного захворювання \~відповідно до\~ Закону України від 09.07.2003р. №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 16.06.2015р. - 21.07.2016р. позивач приймав безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької області (м.Маріуполь) та є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] . Пенсійний орган визначив станом на 31.10.2020р., - 10 років 03 місяці 13 днів, з них 08 років 05 місяців 24 дні пільгового (підземного) стажу ( 08 років 2 місяці 21 день стажу роботи за Списком № 1 з повним робочим днем під землею та 03 місяці 03 дні курси з відривом від виробництва). 29.04.2021р. [PERSON] звернувся до Головного управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області \~і заявою про зарахування до страхового стажу періоду навчання \~за фахом 1 рік 00 місяців 24 дні, а також здійснити перерахунок та виплату пенсій за вказаний період. Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області 25.05.2021р. в листі № 6013-5058/С-52/8-1300/21 повідомив позивача що йому необхідно подати заяву (встановлено взірця) та надати довідку про проходження військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески за період з 24.04.2015р 21.07.2016р. 04.06.2021р. адвокат Пащук А.І. який діє в інтересах [PERSON] звернувся до пенсійного органу із заявою в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії з врахуванням періоду перебування на військовій службі до загального та пільгового стажу. До заяви долучив копію довідки від 21.07.2016р. № 1878/м та копію витягу з наказу від 18.07.2016р. № 174 та повідомив, що 17.06.2021р. скеровано запит ( № 1300-5208-8/55385) про надання довідки про проходження військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески у військову частину [NUMBER] [ADDRESS] . Головне Управління пенсійного фонду України у Львівській області 18.06.2021р. листом №7413-6900/А-52/8-1300/21 повідомив адвоката Пащука А.І., що останньому необхідно подати нотаріально посвідчену довіреність яка підтверджує його повноваження діяти в інтересах позивача. 21.07.2021р. Відділ обслуговування громадян № 5 (сервісний центр) направив позивачу запрошення № 1300-5208-8/65087 для подання заяви про перерахунок пенсії з пакетом документів, що засвідчують особу. ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. В ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу, видно, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~ передбачено види військової служби, до яких, зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. В ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в\~ Конституції України\~ та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до\~ ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до учасників бойових дій належать, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. Із змісту абз.2 п.1\~ ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~ видно, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до\~ Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до\~ Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до\~ Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до\~ Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. ст.57 Закону України «Про пенсійне забезпечення»\~ визначено, що пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлює, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям. За правилами Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого\~ наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року №530\~ (далі\~ Положення №530), час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що військова служба за призовом під час мобілізації на особливий період є різновидом військової служби, яка підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що період з 24.04.2015 р. - 21.07.2016р. проходження \~ [PERSON] військової служби по мобілізації та \~участь в антитерористичній операції у період з 16.06.2015р. - 21.07.2016р. пенсійний орган протиправно не \~зараховував до страхового стажу що дає право на пенсію. Висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією яка викладена Верховним Судом, у постанові від 05.06.2018р. у справі №348/347/17. Щодо зарахування до загального та страхового стажу позивача періоду навчання за фахом\~ 1 рік 00 місяців 24 дні колегія суддів зазначає наступне. ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цього\~ Закону\~ (до 01.01.2004р.), зараховують до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Згідно п.«д»\~ ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. Із змісту Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого\~ Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, \~видно, що основним документом, що підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка. Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про відсутність правових підстав \~\~\~\~для зарахування періоду навчання за 2003-2006р. до страхового стажу при призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю даних в системі персоніфікованого обліку про нарахування і сплату страхових внесків на стипендію [PERSON] з огляду на таке. Згідно ч.ч.1,2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. ст.1 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Із змісту ч.ч.1-3 ст.20 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», видно, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього\~ Закону\~ нараховуються страхові внески. Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього\~ Закону\~ нараховуються страхові внески. ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI\~ (далі - Закон №2464-VI), визначено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством. Відповідно до ч.ч.11,12 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим\~ Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Колегія суддів звертає увагу апелянта, що періоди, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні. Несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 р. у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019р. у справі №688/947/17 та від 30.09.2019р. у справі №316/1392/16-а. Отже, оскільки працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем\~ платником страхових внесків (єдиного внеску), пенсійний орган протиправно не зарахував у повному обсязі період навчання позивача за фахом до загального та страхового стажу. Колегія суддів зазначає, що \~абз.1 ч.2\~ ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~ передбачає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього\~ Закону\~ за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим\~ Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України. Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією. Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно \~п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції. В іншій частині судове рішення не оскаржується.

Результат розгляду: denied