Рішення адміністративного суду від 2022-05-19 00:00:00+03

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови від 28.12.2012 ВП №28565963 про закінчення виконавчого провадження. Не погодившись із цим судовим рішенням, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку з пропуском строку на апеляційне оскарження. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху з мотивів пропуску строку апеляційного оскарження і визнання судом неповажними наведених позивачкою причин його пропуску. Ухвалою від 17 січня 2022 року Шостий апеляційний адміністративний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з невиконанням позивачкою у встановлений судом строк вимоги щодо наведення інших поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а також з підстави несплати судового збору за подання апеляційної скарги. У касаційній скарзі [PERSON] , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати постановлену ним ухвалу від 17 січня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким поновити їй строк на апеляційне оскарження і відкрити апеляційне провадження у цій справі. Як стверджує позивачка, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою її доводи про наявність непереборних обставин, які завадили їй вчасно оскаржити рішення суду першої інстанції, та необґрунтовано визнав зазначені нею причини пропуску строку неповажними. Відповідач і третя особа не подали відзивів на касаційну скаргу. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів виходить з такого. Статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлені загальні правила обчислення строку на апеляційне оскарження. Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Частиною другою статті 295 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (частина третя статті 295 КАС України). Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця встановлені у статті 287 КАС України. Частиною шостою статті 287 КАС України передбачено, що апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. Згідно зі статтею 271 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення. Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення. Таким чином, КАС України встановлює спеціальний строк на апеляційне оскарження судових рішень у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця (десять днів) і безальтернативний порядок його обчислення (з дня проголошення судового рішення). Водночас цей строк може бути поновлений судом апеляційної інстанції в загальному порядку, передбаченому частиною третьою статті 295 КАС України, після надання судом оцінки поважності зазначених скаржником причин його пропуску. Як убачається з матеріалів справи, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року прийнято за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Доказів направлення учасникам справи копії цього судового рішення матеріали справи не містять. 06 листопада 2021 року [PERSON] подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, заявивши одночасно клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Зазначила, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року вона отримала 15 січня 2020 року, що підтверджується відміткою на копії цього судового рішення (додано до апеляційної скарги). Наявність підстав для поновлення пропущеного процесуального строку позивачка обґрунтувала збігом у її житті складних і непереборних обставин: її юридичною необізнаністю, необхідністю догляду за літнім онкохворим батьком та настанням світової пандемії, які об`єктивно завадили їй звернутися з апеляційною скаргою у встановлений законом строк. Крім того, позивачка звернула увагу на те, що держава протягом тривалого часу допускала порушення прав як її чоловіка, так ї її самої після смерті чоловіка, не дотримуючись, у тому числі й принципу розумності строків: затягувала строки виплати пенсії, присудженої за рішенням суду, закінчила виконавче провадження без повного виконання боржником судового рішення, навіть не повідомивши про це стягувача. За наведених обставин, на думку позивачки, поновлення строку на апеляційне оскарження є справедливим і допомогло би їй поновити її неодноразово порушені права. В ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху від 25 листопада 2021 року суд апеляційної інстанції, зауваживши, що поважність причин пропуску строку підлягає оцінці у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин, дійшов висновку, що позивачкою не зазначено і не надано доказів поважності причин подання апеляційної скарги після спливу 1 року і 9 місяців після отримання рішення суду першої інстанції. Разом із тим, суд апеляційної скарги, всупереч власним тезам щодо характеристики обставин, які можуть свідчити про поважність причин пропуску строку, та критеріїв їхньої оцінки, не дав обґрунтованої оцінки жодному аргументу позивачки щодо підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, зробивши одразу загальний висновок про неповажність зазначених нею причин пропуску такого строку. Тим самим суд апеляційної інстанції створив для позивачки ситуацію правової невизначеності, оскільки відсутність вмотивованої оцінки суду доводів учасника справи унеможливлює розуміння останнім дефектів заявленого клопотання і способу їх усунення (чи є неповажними за оцінкою суду всі викладені учасником справи обставини, чи потрібно доповнити окремі з них або надати докази на їх підтвердження тощо). З огляду на викладене оскаржену ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження, яка постановлена з підстави невиконання позивачкою вимог суду, викладених в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, не можна визнати законною і обґрунтованою, що в силу вимог частин першої і четвертої статті 353 КАС України є підставою для її скасування з направленням справи для продовження апеляційного розгляду.

Результат розгляду: partial