Рішення адміністративного суду від 2022-06-29 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність Управління державної охорони України щодо невиплати за 21 (двадцять один) повний календарний рік служби одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення; - зобов`язати Управління державної охорони України невідкладно виплатити недоотриману одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, яке складає - 22 824, 00 грн., за 21 (двадцять один) повний календарний рік служби відповідно до статті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2021 позов задоволено. Не погоджуючись з вказаним рішенням Управління державної охорони України звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проходив службу у органах внутрішніх справ по 01.09.2015. Наказом МВС України від 01.09.2015 № 1839 о/с «По особовому складу» [PERSON] звільнений у запас за п. 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства, до Управління державної охорони України). Вислуга років в календарному обчисленні - 21 рік 01 місяць 15 днів, у пільговому - 26 років 08 місяців 23 дні. Наказом Управління державної охорони України від 24.09.2015 № 135-ос «По особовому складу» [PERSON] прийнято на військову службу у Управління державної охорони України, присвоєно в порядку переатестування військове звання - капітан та призначено його водієм оперативного автомобіля 1 відділення 2 відділу 2 служби Департаменту матеріально-технічного забезпечення. Наказом Управління державної охорони України від 24.09.2020 № 684-ос/дск «Про особовий склад» [PERSON] звільнено з військової служби в Управлінні державної охорони України у запас Служби безпеки України згідно з пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту). Вислуга років в календарному обчисленні - 26 років 01 місяць 15 днів, пільгова - 07 років 08 місяців 13 днів, загальна - 33 роки 09 місяців 28 днів. Також, цим наказом, [PERSON] виплачено грошову допомогу при звільненні з військової служби із розрахунку 50 % місячного грошового забезпечення за 5 років календарної служби. Надалі, 10.12.2020 [PERSON] звернувся до Управління державної охорони України з запитом на отримання публічної інформації щодо періоду, за який нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні на пенсію та її розмір. Листом від 05.01.2021 [PERSON] повідомлено про те, що розмір нарахованої одноразової грошової допомоги становив 57 050 грн. та за вирахуванням податків виплачено 56 204, 10 грн. із розрахунку 50 % грошового забезпечення за 5 років календарної служби. Розмір місячного грошового забезпечення за останньою посадою на день звільнення складав 22 824 грн. 02.02.2021 [PERSON] повторно звернувся до Управління державної охорони України щодо виплати йому недоотриманої одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 239 625 грн. (за 21 повний календарний рік служби в розмірі 50 % грошового забезпечення 22 824 грн.). Листом Управління державної охорони України від 18.02.2021 повторно повідомлено про розмір виплаченої одноразової грошової допомоги. Позивач, вважаючи невиплату за 21 (двадцять один) повний календарний рік служби одноразової грошової допомоги протиправною, звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що отримання одноразової грошової допомоги при звільненні згідно зі ст. 9 Закону № 2262-XII обумовлюється не фактом звільнення, а прямо пов`язане з підставами звільнення з військової служби, які прямо перелічені у статті. Отже, оскільки позивач при звільненні з органів внутрішніх не набув права на отримання одноразової грошової допомоги в розумінні положень ст. 9 Закону № 2262-XII, то при повторному звільненні він набуває право на отримання одноразової грошової допомоги з урахуванням періоду попередньої служби, а тому така допомога мала бути виплачена позивачу з урахуванням усього календарного періоду його служби. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що у відповідача відсутні правові підстави для здійснення нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 21 (двадцять один) повний календарний рік служби, оскільки позивач після звільнення з органів внутрішніх справ набув права на отримання одноразової грошової допомоги та повинен був отримати таку допомогу. Також, апелянт зазначає, що позивачу було виплачено грошову допомогу при звільненні з військової служби із розрахунку 50% місячного грошового забезпечення за 5 років календарної служби (період служби в Управління державної охорони України). Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правове регулювання виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби визначено статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII). Частиною 1 статті 9 вказаного Закону визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2262-XII особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Згідно частини 4 статті 9 Закону № 2262-XII виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання Поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітникам Служби судової охорони, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали (частина 5 статті 9 Закону № 2262-XII). Положеннями частини 6 статті 9 Закону № 2262-XII встановлено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги. Отже, вищенаведене дає підстави колегії суддів прийти до висновку про те, що отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розумінні положень статті 9 Закону № 2262-XII насамперед пов`язано із відповідністю звільнення особи з військової служби підставам, вказаним в даній статті та не пов`язано лише із фактом звільнення такої особи з військової служби. Як вбачається з матеріалів справи, наказом МВС України від 01.09.2015 № 1839 о/с «По особовому складу» [PERSON] звільнений у запас за п. 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства, до Управління державної охорони України). Отже, оскільки вищевказана підстава звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ не відповідає переліку підстав для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, визначених статтею 9 Закону № 2262-XII, а тому останній не мав підстав для виплати такої допомоги в розумінні норм вищевказаного Закону, незалежно від вислуги років та набуття права на пенсію, про що вірно було зазначено судом першої інстанції Разом з тим, підстава звільнення позивача з органів внутрішніх справ, що викладена в наказі МВС України від 01.09.2015 № 1839 о/с «По особовому складу» також не входить до «Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413. Водночас, в наявних у матеріалах справи документах, в тому числі наказі МВС України від 01.09.2015 № 1839 відсутні будь-які відомості щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, що свідчить про неотримання такої допомоги останнім під час звільнення з органів МВС України. Щодо наявності правових підстав для здійснення нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 21 (двадцять один) повний календарний рік служби, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі по тексту - Постанова №393), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу: які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується; які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги. Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови. Як вже було зазначено вище, наказом МВС України від 01.09.2015 № 1839 о/с «По особовому складу» [PERSON] звільнений у запас за п. 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства, до Управління державної охорони України). Вислуга років в календарному обчисленні - 21 рік 01 місяць 15 днів, у пільговому - 26 років 08 місяців 23 дні; наказом Управління державної охорони України від 24.09.2015 № 135-ос «По особовому складу» [PERSON] прийнято на військову службу у Управління державної охорони України, присвоєно в порядку переатестування військове звання - капітан та призначено його водієм оперативного автомобіля 1 відділення 2 відділу 2 Служби Департаменту матеріально-технічного забезпечення; наказом Управління державної охорони України від 24.09.2020 № 684-ос/дск «Про особовий склад» [PERSON] звільнено з військової служби в Управлінні державної охорони України у запас Служби безпеки України згідно з пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту). Вислуга років в календарному обчисленні - 26 років 01 місяць 15 днів, пільгова - 07 років 08 місяців 13 днів, загальна - 33 роки 09 місяців 28 днів. Обґрунтовуючи наявність підстав для виплати Управлінням державної охорони України позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, позивачем наголошено на врахуванні до строку його служби періоду служби позивача в органах внутрішніх справ, оскільки при звільненні із органів внутрішніх справ позивачу не виплачувалась одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку з тим, що останній не набув відповідного права відповідно до положень статті 9 Закону № 2262-XII. Приписами Постанови № 393 (у редакції, чинній на момент звільнення позивача із Управління державної охорони України) передбачено зарахування до строку календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги як строку служби особи в Управлінні державної охорони України, так і строку служби такої особи в органах внутрішніх справ. Приписами частини 6 статті 9 Закону № 2262-XII встановлено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги. Вищевказані положення передбачають загальне правило, за якого у разі повторного звільнення одноразова грошова допомога виплачується за період без урахування періоду попередньої служби. Разом з тим, вищенаведене не застосовується до осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої допомоги. Отже, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки позивач при звільненні з органів внутрішніх справ не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, то при повторному звільненні він набуває право на отримання одноразової грошової допомоги з урахуванням періоду попередньої служби в органах внутрішніх справ (21 рік). За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач при звільненні з органів внутрішніх справ не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, то при повторному звільненні він набуває право на отримання одноразової грошової допомоги з урахуванням періоду попередньої служби в органах внутрішніх справ, а тому наявні підстави для визнання протиправною бездіяльності Управління державної охорони України щодо невиплати за 21 (двадцять один) повний календарний рік служби одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення та зобов`язання Управління державної охорони України невідкладно виплатити недоотриману одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, яке складає - 22 824, 00 грн., за 21 (двадцять один) повний календарний рік служби відповідно до статті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010). Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції. Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Результат розгляду: denied