Рішення адміністративного суду від 2022-02-02 00:00:00+02

У червні 2021 року [PERSON] (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач-1), Пенсійного фонду України (далі відповідач-2) про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 року по справі №420/9399/21, суд роз`єднав позовні вимоги за позовною заявою [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач-1), Пенсійного фонду України (далі відповідач-2) про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії, виділивши у самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України зокрема в частині щодо: - визнання протиправними дії відповідача-1 щодо зменшення основного розміру пенсії позивача з 90% на 70% грошового забезпечення при її перерахунку з 1 січня 2018 року; - зобов`язання відповідача-1 провести перерахунок основного розміру пенсії позивача з 01.01.2018 року, виходячи з основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення та здійснити виплату донарахованих сум; - зобов`язання відповідача-2 здійснити виплату позивачу пенсії, нарахованої відповідачем-1 виходячи з основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що відповідачем при проведенні перерахунку пенсії та здійсненні її виплати починаючи з 01.01.2018 року було протиправно зменшено основний розмір пенсії позивача з 90% на 70% грошового забезпечення, оскільки саме у такому розмірі 90% йому відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначено пенсію за вислугу років в розмірі 90% грошового забезпечення. Відповідачі проти позову заперечували. Зокрема, ГУ ПФУ в Одеській області у своєму відзиві наголосило, що 01.04.2014 року набрав чинності Закон України від 27.03.2014 року №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в України», яким встановлено, що максимальний розмір пенсії не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення. На підставі вищезазначеного відповідачем, на виконання постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" №103 від 21.02.2018 року, у квітні 2018 року проведено перерахунок пенсії позивача, починаючи з 01.01.2018 року з урахуванням 70-відсоткового розміру грошового забезпечення. Пенсійний фонд України у відзиві на позов вказував, що п.10 Порядку казначейського обслуговування коштів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого Постановою КМУ №312 від 11.05.2017 р., та те що він здійснює фінансування пенсій шляхом розподілу коштів, що надходять на його видатковий рахунок. Спеціальних підрозділів, які безпосередньо виплачують пенсію одержувачам в Пенсійному фонді України не створено, а повноважень формувати виплатні документи (списки на виплату пенсій, відомостей тощо) шляхом включення до них нарахованих конкретним одержувачам сум пенсій та підписувати їх Пенсій фонд не має. Пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформлюються органом Пенсійного фонду України. Та відповідно до п.п.5 п.4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополь затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 15.01.2015 р. №40/26485, саме головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі відповідно до покладених завдань здійснюють призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам(крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Механізм виплати пенсії та грошової допомоги їх одержувачам, що визначений Порядком виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку затверджений Постановою КМУ №1279 не передбачає участі Пенсійного фонду України у процедурі виплати пенсії. Тоді як згідно Закону України №2262, який розмежовує повноваження Пенсійного фонду України та головних управлінь Пенсійного фонду України, відповідач тільки забезпечує фінансування виплати пенсій за виплатними документами, сформованими головними управліннями Фонду в областях, та централізоване перерахування коштів (фінансування) не є персоналізованим, не передбачає індивідуального визначення суми виплати кожному одержувачу та лише спрощує процедуру проходження коштів від Фонду до банку. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року, адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправними дії Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення основного розміру пенсії [PERSON] з 90% на 70% грошового забезпечення при її перерахунку з 1 січня 2018 року; Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок основного розміру пенсії [PERSON] з 01.01.2018 року, виходячи з основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення та здійснити виплату донарахованих сум. Зобов`язано Пенсійний фонду України здійснити своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсії [PERSON] перерахованої з 01.01.2018 року з основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині зобов`язань, покладених на Пенсійний фонд України, відповідачем 2 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати судове рішення з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Пенсійного фонду України. В обґрунтування скарги вказано, що суд першої інстанції неповно з`ясував обсяг повноважень Пенсійного фонду України щодо можливості виплачувати пенсію безпосередньо позивачу, оскільки ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає, що виплата пенсій здійснюється органами ПФ України за місцем фактичного проживання пенсіонера. Функції з призначення (перерахунку) та виплати пенсій є дискреційними повноваженнями головних управлінь Пенсійного фонду України, що прямо встановлено положеннями чинного законодавства,оскільки пп.5 п.4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління ПФУ від 22.12.2014р. №28-2, чітко визначено, що головні управління відповідно до покладених завдань здійснюють призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам, які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Таким чином, судом першої інстанції не враховано розмежування компетенції Пенсійного фонду України та Головного управління. Спеціальних підрозділів, які б безпосередньо виплачували пенсію, в Пенсійному фонді України не створено і не могло бути створено. Таким чином, на думку апелянта, зобов`язання з виплати пенсії, покладене судом першої інстанції на Пенсійний фонд України в оскаржуваному рішенні, не узгоджується з чинним законодавством, застосоване без урахування розмежування компетенції Пенсійного фонду України та Головного управління та без врахування можливості виконання такого зобов`язання Фондом. Апелянт також вказує про хибність висновку суду першої інстанції щодо зменшення компетенції головних управлінь Пенсійного фонду України з 01.04.2021р. шляхом переходу повноважень щодо виплати нарахованої пенсії від головних управлінь Фонду до Пенсійного фонду України. Судом не правильно застосовано положення постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року №1279 «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» та Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999р. №1596, оскільки централізоване перерахування коштів, що здійснюється Пенсійним фондом України, не є персоналізованим, не може бути реалізоване без нарахування, складання документів для виплати пенсій територіальним органом Пенсійного фонду та згідно з Порядком №1279, лише спрощує процедуру проходження коштів від Фонду до уповноваженої організації або банку. При цьому, призначення (перерахунок) та виплата пенсій пенсіонерам є дискреційними повноваженнями територіальних управлінь Фонду. Окрім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції помилково не було застосовано у даному випадку строків позовної давності щодо залишення позовної заяви [PERSON] без розгляду, з огляду на пропуск строку звернення до суду з цим позовом. Отримання пенсіонером, на думку апелянта, листа від територіального органу ПФ України листа у відповідь на його заяву, не змінює момент з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Так, відповідачем Пенсійним фондом України, не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, заявлених позивачем до ГУ ПФУ в Одеській області та задоволених судом стосовно Головного управління ПФУ в Одеській області, відтак колегія суддів вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги Пенсійного фонду України щодо наявності правових підстав для зобов`язання Пенсійного фонду України здійснити своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсії [PERSON] перерахованої з 01.01.2018 року з основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення. Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] є пенсіонером Міністерства оборони України та перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка була йому призначена з 16.07.1990 року у максимальному розмірі передбаченим чинним законодавством на той час 75% від суми грошового забезпечення відповідно до вислуги років 34 роки. Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, в квітні 2018 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було проведено позивачу перерахунок пенсії та здійснено її виплату з 01.01.2018 року. Водночас, під час проведення вищезазначеного перерахунку, відповідачем було зменшено [PERSON] основний розмір пенсії за вислугу років з 90% до 70% від розміру грошового забезпечення. Не погоджуючись із зменшенням відсоткового розміру своєї перерахованої пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові у зразковій справі № 240/5401/18, прийнявши до уваги ту обставину, що з 2003 року відсоткове значення розміру основної пенсії позивача складало 90%, виходив з того, що оскільки перерахунок пенсії позивачу був пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної йому пенсії, при визначенні її відсоткового розміру не може поширюватись законодавство, яке було прийняте після призначення вказаної пенсії, крім випадку покращення становища позивача. Суд першої інстанції також зазначив, що зміна максимального відсоткового розміру пенсії, що відбулася у ч.2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" вже після призначення пенсії позивачу, не є підставою для зменшення йому вже призначеної пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку з 01.01.2018 року. Відтак, суд першої інстанції вважав не доведеним відповідачем у справі обґрунтованості та правомірності дій щодо зменшення [PERSON] відсоткового розміру пенсії за вислугу років з 90% до 70% від грошового забезпечення при проведенні перерахунку пенсії позивачу з 01.01.2018р. Водночас, пославшись зокрема на п.4 Положення про ПФ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280 (в редакції Постанови №1279), згідно якого ПФ України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій, а також приписи Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою КМУ від 30.08.1999р. №1596 (в редакції Постанови №1279), врахувавши, що з 01.04.2021р. повноваження щодо здійснення фінансування виплати нарахованої пенсії перейшли від головних управлінь до ПФ України, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ч.2 ст.9 КАС України, прийшов висновку про зобов`язання ПФ України здійснити своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсії позивача перерахованої з 01.01.2018р. з основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження а саме в частині зобов`язання покладеного на Пенсійний фонд України, згідно вимог та доводів апеляційного скарги, апеляційний суд виходить з наступного. Нормою ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (надалі - Закон України № 2262-ХІІ). В силу приписів ст.52 Закону № 2262-ХІІ, що регулюють порядок виплати пенсії, пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання. Іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України. Тобто, згідно наведених вимог ст. 52 Закону № 2262-ХІІ, особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України. Вказана вище норма статті 52 Закону № 2262-ХІІ у 2021 році не зазнавала будь-яких змін. Пенсійний фонд України в свою чергу, у розумінні п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014р. №280 (далі - Положення №280) та ст. 58 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Згідно з пунктами 4,7 Положення №280, Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого: розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України (п.п.4); організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо забезпечення своєчасної та у повному обсязі виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні управління. Як встановлено п. 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року) територіальними органами Пенсійного фонду України є головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. У відповідності до пп.5 п.4 Положення № 28-2, головні управління Фонду відповідно до покладених на них завдань, здійснюють призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Обґрунтовуючи свої висновки в частині зобов`язання Пенсійного фонду України здійснити фінансування перерахованої пенсії позивача суд першої інстанції послався на Постанову Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» та Порядок № 1596. Однак, колегія суддів з даного приводу зауважує, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник даний спір, є право позивача на отримання пенсії у відповідному відсотковому розмірі. У даному випадку дослідженню підлягає питання правомірності зменшення ГУ ПФУ в Одеській області відсоткового розміру основної пенсії позивача. Апеляційний суд звертає увагу, що пунктом 1 Порядку виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку, затвердженим постановою КМУ від 16.12.2020р. №1279, передбачено, що вказаний Порядок визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам у готівковій формі за зазначеним у заяві місцем їх фактичного проживання в межах України організаціями, що згідно із законодавством мають право здійснювати виплату і доставку пенсій та грошової допомоги. Тобто, Постанова №1279 жодним чином не змінила повноваження Пенсійного фонду України та її територіальних органів щодо призначення, нарахування та виплати пенсій. Постановою КМУ №1279 внесено зміни до деяких постанов Уряду, та, зокрема, до пп.4 п.4 Положення №280, згідно з якими Пенсійний фонд України забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Під бюджетним фінансуванням розуміють сукупність грошових відносин, пов`язаних із розподілом і використанням коштів централізованого грошового фонду держави, які реалізуються безоплатно і безповоротно шляхом надання бюджетних коштів юридичним та фізичним особам для проведення заходів, передбачених бюджетом. Отже, Пенсійний фонд України здійснює фінансування пенсій шляхом розподілу коштів, що надходять на його видатковий рахунок. Спеціальних підрозділів, які безпосередньо виплачують пенсію одержувачам, в Пенсійному фонді України не створено. Повноважень формувати виплатні документи (списки на виплату пенсій, відомості тощо) шляхом включення до них нарахованих конкретним одержувачам сум пенсії та підписувати їх Пенсійний фонд не має. Крім того, Постановою №1279 викладено у новій редакції п. 10 Порядку казначейського обслуговування коштів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 312 від 11.05.2017р. Між тим, такі зміни не вплинули на обсяг компетенції ПФ України та головних управлінь Фонду щодо виплати пенсій. Так, згідно п. 10 Порядку казначейського обслуговування коштів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2017 № 312, асигнування з державного бюджету, які виділяються для забезпечення пенсійних виплат, і кошти Пенсійного фонду України, що надходять на видатковий рахунок, Пенсійний фонд України розподіляє та спрямовує на фінансування пенсій та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, а також видатків головним управлінням Пенсійного фонду України згідно з потребою на виплату допомоги на поховання, відрахувань з пенсії тощо. Під бюджетним фінансуванням розуміють сукупність грошових відносин, пов`язаних із розподілом і використанням коштів централізованого грошового фонду держави, які реалізуються безоплатно і безповоротно шляхом надання бюджетних коштів юридичним та фізичним особам для проведення заходів, передбачених бюджетом. Централізоване перерахування коштів, що здійснюється Пенсійним фондом України, не є персоналізованим, не передбачає визначення розміру виплати кожній особі окремо, призначене лише для спрощення процедури проходження коштів від Фонду до уповноваженої організації або банку. Перерахування коштів під час фінансування здійснюється однією сумою за згрупованими списками одержувачів, сформованими і підписаними головними управліннями. До того ж, пунктом 12 Порядку №1596 визначено, що органи Пенсійного фонду (головні управління Пенсійного фонду України в областях, м. Києві) на підставі заяв, передбачених пунктом 10 цього Порядку, складають: списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - списки) згідно з додатком 2 у двох примірниках; опис списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки згідно з додатком 3 у трьох примірниках. Перший примірник списків формується за датою виплати в порядку зростання номерів поточних рахунків, другий - за датою виплати в порядку зростання номерів пенсійних (особових) справ. Дати і виплатний період визначаються органами Пенсійного фонду. Відповідно до пункту 13 Порядку №1596 під час централізованого перерахування коштів списки подаються уповноваженим банкам виключно в електронній формі через Пенсійний фонд України. При цьому інформаційний обмін здійснюється між Пенсійним фондом і банками на центральному рівні засобами телекомунікаційного зв`язку з використанням засобів криптографічного захисту інформації, що мають чинні експертні висновки або сертифікати відповідності за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації, через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду. Згідно із пунктом 14 Порядку №1596 на підставі складених документів Пенсійний фонд України проводить протягом місяця за датами у межах виплатного періоду перерахування уповноваженим банкам коштів, необхідних для виплати пенсій та грошової допомоги, через поточні рахунки одержувачів. Проаналізувавши наведене, судова колегія дійшла висновку про те, що законодавчо визначена певна процедура щомісячного нарахування органами Пенсійного фонду України пенсійних виплат, інформування Пенсійного фонду України про розмір таких виплат його територіальними органами, а також вбачається наявність процедури здійснення перерахунку коштів відповідним банківським установам. Механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, що визначений Порядком виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020р. №1279, не передбачає участі Пенсійного фонду України у процедурі виплати пенсії. Фінансування виплати пенсій здійснювалось до 01.04.2021р. також ПФУ, але через територіальні органи, а виплати здійснювались через рахунки пенсіонерів у банках або через поштові відділення. Отже, викладеними вище нормами підтверджується, що обов`язок щодо перерахунку, визначення розміру пенсії та виплати пенсії покладається на пенсійний орган, в якому пенсіонер перебуває на обліку, яким в даному випадку є ГУ ПФУ в Одеській області, на що суд першої інстанції не зверну належної уваги. При цьому, колегія суддів погоджується з доводами Пенсійного фонду України стосовного того, що здійснення Пенсійним фондом України централізованого перерахунку коштів не є персоналізованим, та як наслідок не може бути реалізовано без нарахування пенсії та складання відповідних документів територіальними органами Пенсійного фонду України. Тобто, у Пенсійного фонду України до здійснення перерахунку пенсії позивача за минулий період територіальним органом Пенсійного фонду України, зокрема й визначення відсоткового розміру пенсії, не виникне жодного додаткового обов`язку з виділення коштів для виплати пенсії позивача. Як вірно зазначає апелянт, у даному випадку Пенсійний фонд України здійснює фінансування пенсій шляхом розподілу коштів, що надходять на його видатковий рахунок, та спрямування їх на виплату пенсій. Сума фінансування визначається за списками, сформованими головними управліннями Фонду в областях та місті Києві. Таке централізоване перерахування коштів, що здійснюється Пенсійним фондом України, не є персоналізованим, не передбачає визначення розміру виплати кожній особі окремо та призначене лише для спрощення процедури проходження коштів від Фонду до уповноваженої організації або банку. Перерахування коштів під час фінансування здійснюється однією сумою за згрупованими списками одержувачів, сформованими і підписаними головними управліннями. Колегія суддів вважає ґрунтовним зауваження апелянта з приводу того, що ПФ України позбавлений можливості здійснювати фінансування пенсії окремому одержувачу, оскільки не складає список та не володіє інформацією про одержувачів, включених до таких списків. У суду апеляційної інстанції відсутні обґрунтовані підстави вважати, що Пенсійним фондом України не буде виконано обов`язок з фінансування виплати пенсії позивача, права позивача у вказаній частині не порушені, з огляду на що відсутні правові підстави для додаткового зобов`язання апелянта здійснювати таке фінансування. До того ж, колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, що визначений Порядком виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020р. №1279, не передбачає участі Пенсійного фонду України у процедурі виплати пенсії. Фінансування виплати пенсій здійснювалось до 01.04.2021р. також ПФУ, але через територіальні органи, а виплати здійснювались через рахунки пенсіонерів у банках або через поштові відділення. Оскільки виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання, Положенням про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі функції по виплаті та фінансуванню пенсій збережені за головними управліннями, а Пенсійний фонд України здійснює відповідне спрямування та фінансування пенсій, колегія суддів погоджується з твердженням апелянта про помилковість висновків суду першої інстанції щодо зменшення компетенції головних управлінь ПФ України та втрати ГУ ПФУ в Одеській області функції по виплаті пенсії. При цьому, слушним буде зауважити, що звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок його пенсії виходячи з основного розміру 90% та виплату донарахованих сум. Однак, суд першої інстанції помилково не зверну на вказане належної уваги, оскільки на переконання колегії суддів саме такий спосіб захисту порушеного права буде ефективним у даному випадку. Слід також наголосити, що підставою звернення позивача до суду стало зменшення відсоткового розміру пенсії позивача при здійсненні перерахунку ГУ ПФУ в Одеській області. В свою чергу, Пенсійний фонд України рішень, дій чи бездіяльності відносно [PERSON] не вчиняв. Відтак спору щодо фінансування виплати пенсії позивача на час його звернення до суду у цій справі не існувало. У межах позовних вимог позивачем було заявлено про зобов`язання ПФ України виплату позивачу пенсії, нарахованої відповідачем ГУ ПФУ в Одеській області, виходячи з основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення, з урахуванням раніше визначених сум, вимоги щодо фінансування виплати пенсії не заявлялись у позові. Відтак, на переконання колегії суддів, з урахуванням встановлених обставин та наведених вище приписів чинного законодавства, є необґрунтованим та хибним висновок суду першої інстанції про покладення на ПФ України зобов`язання здійснити своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсії [PERSON] перерахованої 01.01.2018р. з основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум. Суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та ухвалив судове рішення у наведеній вище частині, що не узгоджується з приписами закону та без врахування можливості реального виконання такого зобовязанння Фондом. Тобто, у цій частині суд першої інстанції неправильно вирішив спір по суті. Що стосується посилань відповідача - Пенсійного фонду України в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку звернення до суду та відповідно необхідність залишення заявленого позову без розгляду, колегія суддів вважає необхідне зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Як вірно звернув увагу суд першої інстанції, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Колегія суддів \~враховує посилання апелянта на правові висновки Судової палати розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 31.03.2021 року у справі № 240/12017/19, згідно яких, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву. Водночас, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції з приводу того, що стосовно порушення своїх прав та інтересів стосовно зменшення відсоткового розміру свої пенсії, позивач дізнався з відповіді ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.04.2021 року. Разом з тим, до суду звернувся 18.06.2021 року, тобто з дотриманням строків, визначених ст. 122 КАС України. Колегією суддів враховується правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02 березня 2021 року по справі №758/7700/17, згідно якого у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу Пенсійного фонду України повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок. При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про зменшення його відсоткового розміру пенсії при здійсненні перерахунку у 2018 році. А враховуючи, що при перерахунку пенсії розмір виплат фактично збільшився, позивач не міг припустити, що відбулось зменшення відсоткового розміру його пенсії. Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими. Відповідно до вимог ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Враховуючи усе вищевикладене, оскільки за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції було встановлено неправильне застосування норм права в частині зобов`язання Пенсійного фонду України здійснити своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсії [PERSON] перерахованої з 01.01.2018р. з основного розміру пенсії 90% грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум, колегія суддів вважає наявними підстави для скасування судового рішення у цій частині. При цьому, підсумовуючи усе викладене вище, враховуючи те, що спосіб відновлення порушено права повинен бути ефективним, а також враховуючи заявлені у позові вимоги позивачем, судова колегія вбачає підстави для ухвалення в скасованій частині нового рішення про зобов`язання Головне управління ПФУ в Одеській області здійснити виплату пенсії [PERSON] перерахованої з 01.01.2018р. з основного розміру 90% грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум, оскільки на переконання апеляційного суду саме такий спосіб захисту у даних спірних правовідносинах відповідатиме завданням адміністративного судочинства.

Результат розгляду: partial