Рішення адміністративного суду від 2023-05-25 00:00:00+03

Фізична особа-підприємець [PERSON] з вернулась в суд з адміністративним позовом до державної служби України з безпеки на транспорті в особі Подільського міжрегіонального управління у Вінницькій області про скасування постанови про накладення штрафу. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.11.2022 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що при розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт і як наслідок прийняті постанови №337221 від 05.07.2022 посадовою особою не в повній мірі з`ясовано всі обставини справи, а саме не зрозуміло на яких підставах встановлено перевізника, адже посилання до будь якого документу відсутні, крім того в Акті №338012 від 21.02.2022 власником автомобіля зазначено [PERSON] . Також зазначає, що ФОП [PERSON] не укладала жодних угод на оренду транспортних засобів з ФГ "Яровіт-Л" та [PERSON] , що в даному випадку судом встановлено не було. Судом взагалі \~не надано оцінку тим обставинам яким саме чином товарно-транспортна накладна №6 від 21.02.2022 опинилась у співробітників Укртрансбезпеки, також не зрозуміло чи виносилась оскаржувана постанова з урахуванням такої ТТН. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21.02.2022 року у пункті габаритно-вагового контролю на а/д Київ - Одеса 270 км+450 м посадовими особами Відділу державного нагляду (Контролю) у Черкаській області проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки MAN реєстраційний номер [NUMBER] з причепом KOGEL реєстраційний номер [NUMBER] , що використовувались перевізником ФОП [PERSON] згідно до ТТН № 6 від 21.02.22 року. Під час зважування транспортного засобу марки MAN реєстраційний номер [NUMBER] з причепом KOGEL реєстраційний номер [NUMBER] , встановлено фактичне навантаження 44, 480 т при нормативно допустимій 40 т. За результатами проведеної перевірки посадовими особами складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 338012 від 21.02.2022 року. Акт про перевищення транспортних засобом нормативно вагових параметрів № 0051487 від 21.02.2022 року. Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0053385 від 21.02.2022 року. В подальшому, 05.07.2022 року проводився розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт відносно акту № 338012 від 21.02.2022 року та зафіксованих матеріалів перевірки вагового контролю. Перевізник [PERSON] повідомлялась про розгляд справи рекомендованим листом, даний лист отримано позивачем 13.06.2022 року, що підтверджується поштовим реєстром відправлення, та трекінгом Укр-пошти. За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, управлінням винесено постанову № 337221 від 05.07.2022 року про застосування адміністративного-господарського штрафу в розмірі 17000 грн., за порушення абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Не погоджуючись із даною постановою, позивач звернулась з цим позовом до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку під час здійснення вантажного перевезення було перевищено, як максимально допустиму загальну масу транспортного засобу, так і перевищено вагові параметри на строєну вісь. При цьому, суд зазначив, що водієм надано представнику управління документи які містили відомості про перевізника, а саме ФОП [PERSON] код ЄДРПОУ [NUMBER] , в даному випадку, саме позивач має нести відповідальність за перевищення нормативно вагових параметрів. Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 вказаного Положення). Відповідно п. 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (надалі - Порядок № 1567), під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 48 Закону "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: - для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; - для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. З оскаржуваної постанови від 21.02.2022 №337221 вбачається, що адміністративно-господарська санкція застосована до позивачки в зв`язку з порушенням Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". У відповідності до ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників. Отже, відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт", суб`єктом порушення законодавства про автомобільний транспорт виступає саме автомобільний перевізник. За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка. Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послуги згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах ( ст. 33 Закону України "Про автомобільний транспорт"). При встановленні посадовими особами органу державного контролю факту перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, джерелом інформації про суб`єкта відповідальності за таке порушення законодавства про автомобільний транспорт є насамперед відомості товарно-транспортної накладної, яка супроводжує вантаж, про автомобільного перевізника, оскільки перевізник може не співпадати з водієм, який керує транспортним засобом, чи власником (користувачем) транспортного засобу, зазначеним у реєстраційних документах. Тому відомості товарно-транспортної накладної, зокрема про особу автомобільного перевізника, повинні бути обов`язково зафіксовані посадовими особами органу державного контролю у відповідних документах при виявленні ними факту перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень. При цьому відповідно до ст. 1 "Правил дорожнього руху України", власником транспортного засобу є фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи. Отже, законом чітко визначено відмінність між особою яка володіє майновими правами на транспортний засіб та особою, яка використовує його або безпосередньо, або через водія (іншу юридичну особу) для здійснення перевезень. Таким чином, власник транспортного засобу та перевізник можуть бути як однією особою, так і різними. Вирішальним при розгляді даної справи є встановлення факту чи є ФОП [PERSON] у спірних правовідносинах автомобільним перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт". Відповідно до ст.ст.908, 909 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Крім того, ст. 50 Закону №2344-ІІІ передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Судом першої інстанції було встановлено, що 21.02.2022 під час вчинення порушення водієм [PERSON] на транспортному засобі марки MAN реєстраційний номер [NUMBER] з причепом KOGEL реєстраційний номер [NUMBER] , здійснювалось перевезення вантажу згідно товарно-транспортної накладної №6 від 21.02.2022. Представником управління до матеріалів справи долучено ТТН №6 від 21.02.2022 року та наголошено, що таку пред`явлено водієм транспортного засобу [PERSON] 21.02.2022 року під час здійснення перевірки та у якій значиться автомобільний перевізник саме [PERSON] та саме на цю ТТН здійснено посилання посадовими особами управління при складанні акту № 335115. (а.с.46) Разом з тим, позивачем до матеріалів справи також долучено ТТН № 6 від 21.02.2022 року у якій зазначено автомобільного перевізника, а саме ФГ "Яровіт-Л". \~ Тобто, наявні в матеріалах справи ТТН є ідентичні по своїй суті за відмінності вказаного перевізника. Разом з тим, як зазначає позивачка, вона не є власником автомобіля марки MAN реєстраційний номер [NUMBER] та причепу KOGEL реєстраційний номер [NUMBER] . Вказує, що власником автомобіля та причепу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є [PERSON] , який у свою чергу є власником ФГ "Яровіт-Л". Встановлено, що ФОП [PERSON] не укладала жодних договорів на оренду транспортних засобів з ФГ "Яровіт-Л" та [PERSON] . Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що при складанні акту №338012 від 21.02.2022 старший державний інспектор ВДК в акті зазначив марку автомобіля, власника автомобіля, документи на підставі яких водій керував даним автомобілем. Проте жодних даних про те, що перевізником є саме ФОП [PERSON] і на підставі чого такий факт встановлено, в акті \~не зазначено. Також у пункті 5 акту №0051487 від 21.02.2022 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, суб`єктом перевірки зазначається [PERSON] . Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже суд приходить до висновку, що відповідач не надав суду належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів, як передбачено ст.ст. 73 - 77 КАС України що саме позивач була перевізником в спірних правовідносинах. З огляду на це правові підстави для накладення на позивача, який не є перевізником, адміністративно-господарського штрафу, передбаченого абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відсутні, а оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню. Судом першої інстанції приведені обставини та правове регулювання спірних правовідносин не враховане, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до приписів ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. У цьому спорі, на думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції були неправильно розтлумачені правові норми, що регулюють порядок перевезення подільних вантажів. З огляду на викладене, на підставі ст. 317 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про задоволення позову. Крім того, частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн., при зверненні з апеляційною скаргою апелянтом було сплачено судовий збір у розмірі 3721,50 грн., таким чином загальна сума сплаченого позивачем судового збору становить 6202,50 грн. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, сплачений позивачем судовий збір за подання позову та апеляційної скарги на загальну суму 6202,50 грн належить стягнути з бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Подільського міжрегіонального Управління \~Укртрансбезпеки у Вінницькій області.

Результат розгляду: granted