Рішення адміністративного суду від 2022-08-08 00:00:00+03

[PERSON] (далі за текстом також - позивач, [PERSON] ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Секретаря Харківської міської ради [PERSON] (далі за текстом також - відповідач), у якому просив: - визнати протиправними, такими, що не відповідають вимогам ч. 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 4 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 23-25, пп. 1, 2, 4 та 6 ст. 27, ч. ч. 3.2, 3.12 ст. 50 Регламенту Харківської міської ради та такими, що створюють штучні перешкоди у роботі, тобто перешкоджають депутатській діяльності депутата [PERSON] , дії головуючого на 7-й сесії Харківської міської ради 12 жовтня 2021 року Секретаря Харківської міської ради та виконуючого обов`язки Харківського міського голови [PERSON], які полягали в перешкоджанні виступу на сесії депутата [PERSON] від депутатської фракції Політичної партії «Партія Шарія» у Харківській міській раді, згідно з Регламентом Харківської міської ради, публічних персональних зауваженнях з боку [PERSON] на адресу депутата [PERSON] , оцінках його виступу та зневажливих й неетичних висловлюваннях на його адресу. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у судовому рішенні, не відповідають обставинам справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зробив неправильний висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Наводить обставини справи, викладені у позовній заяві, які на його думку, не враховані судом першої інстанції під час розгляду справи. Зазначає, що з аудіозапису сесії безумовно вбачається, що відповідач перешкоджав депутатській діяльності позивача, зробивши неможливим доведення позиції фракції і його особистої позиції до відома інших депутатів та необмеженої кількості виборців, та інших осіб; посилання відповідача на нібито виступ позивача не по темі, не відповідають фактичним даним, оскільки позивач не посилався на неправомірність закупівлі турецьких автобусів «КАРСАН», як зазначив суд, і у цьому суд міг би впевнитися, якби прослухав виступ позивача на сесії, проте у будь-якому випадку [PERSON] міг зробити зауваження, а не позбавляти права виступу. За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Сторони по справі про розгляд апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином. Копії ухвал про відкриття провадження та призначення справи до апеляційного розгляду від 21 лютого 2022 року надсилалися рекомендованими листами на адреси, вказані позивачем та відповідачем у заявах по суті справи. Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення разом з копіями зазначених ухвал суду апеляційної інстанції від 21 лютого 2022 року повернуто до суду без вручення адресатам з незалежних від суду причин "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Частиною одинадцятою статті 126 КАС України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. За правилами пунктів 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року, № 270) у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання. Водночас, до повноважень адміністративних судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній", "інші причини" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи, можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Вказана позиція підтверджена ухвалою Верховного Суду від 20.01.2020 у справі № 214/1763/19. Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 12.10.2021 відбулася позачергова 7 сесія Харківської міської ради 8 скликання, під час якої виступав депутат [PERSON] та порушував питання неправомірності скликання позачергової 7 сесії Харківської міської ради 8 скликання, про неправомірну закупівлі турецьких автобусів «Каrsan». Відповідач, зважаючи на те, що вказані питання не стосувалися питання затвердження порядку денного та питань, які запропоновано включити до проекту порядку денного, позбавив виступаючого слова на підставі пп. 1.1 ч. 1 ст. 28 Регламенту Харківської міської ради. Вважаючи свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся до суду. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи не встановлено обставин порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Окрім цього, вимогами частини 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25.11.1997 за № 6-зп щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, частину 2 статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. При цьому, суд має встановити, яким чином в правовідносинах щодо яких виник спір, порушуються права особи, яка звернулась за судовим захистом, чи її охоронювані законом інтереси. У рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага. Водночас, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. В свою чергу, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004. Поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом". Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки. З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві. Зі змісту норми частини 1 статті 5 КАС України слідує, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово її ); (д) суб`єктом порушення позивач уважає суб`єкта владних повноважень. Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є: (а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права; (б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача. Це виключає можливість віднесення спору до юридичного відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України; (в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю); (г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності); (д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб. Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач уважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду: а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або г) мають місце інші ущемлення законних інтересів. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18. З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес, а його права порушені з боку суб`єкта владних повноважень. Так, систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», частиною 1 статті 10 якого передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Правовий статус депутата місцевої ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради та гарантії депутатської діяльності визначені та встановлені Конституцією України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про статус депутатів місцевих рад». Порядок проведення пленарних засідань Харківської міської ради, права та обов`язки головуючого, права депутата на засіданні міської ради, порядок запису на виступ на пленарному засіданні міської ради та інші питання визначені регламентом Харківської міської ради 8 скликання, затвердженим рішенням 2 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 30.12.2020 за № 16/20 (далі - Регламент). Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 за № 93 (далі - Закон № 93) депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування. За приписами ч. 1 ст. 8 Закону № 93 депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися таких правил депутатської етики: 1) керуватися загальнодержавними інтересами та інтересами територіальної громади чи виборців свого виборчого округу, від яких його обрано; 2) не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях; 3) керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності; 4) не розголошувати відомостей, що становлять державну або іншу таємницю, яка охороняється законом, інших відомостей з питань, що розглядалися на закритих засіданнях ради чи її органів і не підлягають за їх рішенням розголошенню, та відомостей, які стосуються таємниці особистого життя депутата місцевої ради або виборця, що охороняється законом, чи стали йому відомі у зв`язку з його участю в депутатських перевірках; 5) не допускати образливих висловлювань, не використовувати у публічних виступах недостовірні або неперевірені відомості стосовно органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ і організацій, їх керівників та інших посадових чи службових осіб, депутатських груп, фракцій, окремих депутатів місцевих рад; 6) не приймати будь-яких гонорарів, подарунків, не отримувати винагород безпосередньо чи опосередковано за дії, пов`язані зі здійсненням ним депутатських повноважень. На підставі ч. 2 ст. 8 Закону № 93 Регламентом ради чи статутом відповідної територіальної громади можуть бути встановлені також інші правила депутатської етики та заходи впливу щодо тих депутатів місцевих рад, які порушують ці правила. Згідно зі ст. 18 Закону № 93 депутат місцевої ради зобов`язаний: 1) додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів; 2) брати участь у роботі ради, постійних комісій та інших її органів, до складу яких він входить, всебічно сприяти виконанню їх рішень; 3) виконувати доручення ради, її органів, сільського, селищного, міського голови чи голови ради; інформувати їх про виконання доручень. Депутат місцевої ради наділений всією повнотою повноважень, передбачених цим та іншими законами України. Ніхто не може обмежити повноваження депутата місцевої ради інакше як у випадках, передбачених Конституцією та законами України (ч. 1 ст. 30 Закону № 93). Підпунктом 1.1 п. 1 ст. 51 Регламенту визначено, що депутат міської ради зобов`язаний: додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, КМУ, Регламенту Харківської міської ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів. Підпунктами 1, 2, 4, 6 ст. 27 Регламенту встановлено, що головуючий або тимчасово головуючий у випадках, визначених цих регламентом, на засіданні міської ради зобов`язаний: дотримуватися цього Регламенту та забезпечувати його дотримання всіма учасниками засідання, дотримуватися поряду денного; забезпечувати дотримання прав депутатів на засіданні міської ради; контролювати час, встановлений цим Регламентом, для виступів, своєчасно нагадувати особі, що виступає, про закінчення встановленого часу; виявляти шанобливе ставлення до учасників засідання, не допускати персональних зауважень та оцінок виступів учасників засідання. Відповідно до пп. 1.5 п. 1 ст. 25 Регламенту депутат міської ради на її засіданні, крім обов`язків, визначених ст. 51 цього регламенту, зобов`язаний: не використовувати у виступі або питанні грубих, образливих висловлювань, таких, що завдають шкоду честі та гідності громадян, не закликати до незаконних дій, не використовувати завідомо недостовірну інформацію, не допускати неетичних оцінок учасників засідання міської ради та їх висловлювань, необгрунтованих звинувачень на адресу будь-кого з присутніх. Згідно з п. 3 ст. 59 Регламенту депутат, який одержав право виступу на засіданні, не повинен допускати образливих висловлювань, використовувати в публічних виступах недостовірні або неперевірені відомості щодо органів державної влади, органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань, підприємств, установ і організацій, їх керівників та інших посадових або службових осіб, депутатських груп, фракцій, окремих депутатів місцевих рад. Якщо депутат, виступаючи, зневажає це правило, головуючий на засіданні після другого попередження має право перервати виступ та позбавити його права виступу. Перевищення часу виступу не допускається, крім як за згодою більшості депутатів, присутніх на засіданні. Права депутата Харківської міської ради 8 скликання та порядок їх реалізації визначені ст. 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», ст. 50 Регламенту. Підпунктом 1.1 ч. 1 ст. 28 Регламенту визначено, що головуючий на засіданні міської ради має право позбавити особу, що виступає, слова, якщо вона порушує вимоги Регламенту, виступає не за порядком денним, використовує образливі висловлювання. Організація ведення засідання, у тому числі надання права на виступ, позбавлення права на виступ у разі порушення вимог регламенту є виключними правами головуючого на пленарному засіданні міської ради. Як убачається з матеріалів справи, в адміністративному позові позивач посилається на порушення його прав на виступ на пленарному засіданні 7 (позачергової) сесії Харківської міської ради 8 скликання з боку головуючого на засіданні - секретаря Харківської міської ради. Обґрунтуванням своїх порушених прав та законних інтересів позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій секретаря Харківської міської ради порушені його права та інтереси, які полягали у допущенні неетичної оцінки його як депутата, необґрунтованого звинувачення у провокативній поведінці, відмові голосувати за рішення з порушенням процедури, незабезпечення права депутата виступати той час, який передбачений для певних виступів ст. 23 Регламенту, у тому числі, штучної перешкоди виступу позивача на 7 сесії 12.10.2021. Разом з тим, позивачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження порушення чи обмеження такого права, у тому числі, аудіозапису сесії, на який посилається позивач в апеляційній скарзі. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 зобов`язано Харківську міську раду у строк для подання відзиву надати суду належним чином завірену копії стенограми 7-ої позачергової сесії Харківської міської ради 8 скликання. Проте, за інформацією, наведеною відповідачем у заяві від 15.11.2021, за приписами ч. 11 ст. 46 Регламенту Харківської міської ради 8 скликання, затвердженого рішенням 2 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 30.12.2020 за № 16/20 (далі - Регламент), технічний аудіозапис та стенографування використовуються як допоміжні засоби для оформлення протоколу пленарного засідання. Зазначені допоміжні засоби є внутрішніми робочими документами міської ради та після підписання протоколу пленарного засідання не зберігаються. Пленарне засідання 7 (позачергової) сесії Харківської міської ради 8 скликання відбулося 12.10.2021. На цей час протокол зазначеного пленарного засідання підписано секретарем Харківської міської ради [PERSON] та членом секретаріату - депутатом міської ради [PERSON] та розміщено на офіційному сайті Харківської міської ради, міського голови, виконавчого комітету за посиланням: https://doc.city.kharkov.ua/uk/profile/document/view/іd/699244. Зазначене підтверджується листом Департаменту організаційної роботи Харківської міської ради від 12.11.2021 за № 907/0/69-21, наданого відповідачем до матеріалів справи. Водночас, в ході розгляду справи позивачем не наведено жодного обґрунтування, яким чином дії чи бездіяльність відповідача порушує його права та охоронювані законом інтереси. Позовна заява не містить в собі обґрунтування негативного впливу дій (бездіяльності) відповідача на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. В свою чергу, позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, який має бути захищений (поновлений) у судовому порядку. Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у даному випадку позивач звернувся за захистом не прав, а питань (дій), пов`язаних із здійсненням місцевого самоврядування, які полягають, на його думку, в неналежному виконанні відповідачем своїх установлених законом функцій та обов`язків. Проте, порушення вимог Закону рішеннями чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішеннями з боку відповідача, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. В ході розгляду справи не встановлено обставин порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Встановлення відсутності матеріально-правової заінтересованості позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Такий правовий підхід застосовано в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17. За встановлених обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, є правомірним. Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують та свідчать про незгоду позивача із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи. Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права. Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін. Враховуючи приписи ст. 139 КАС України, судові витрати зі сплаті судового збору розподілу не підлягають.

Результат розгляду: denied