Рішення адміністративного суду від 2023-03-30 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Будищенської сільської ради, в якому просив суд: - визнати протиправну бездіяльність виконавчого комітету Будищенської сільської ради щодо ненадання відповіді на запити [PERSON] про надання інформації від 30.08.2022 щодо посадової інструкції інспектора відділу містобудування, архітектури, земельних відносин виконавчого комітету Будищенської сільської ради Зозулі Юлії Олегівни та копію розпорядження сільського голови Будищенської сільської ради від 10.08.2021за № 144 про створення тимчасової комісії; - зобов`язати виконавчий комітет Будищенської сільської ради надати відповіді на запити [PERSON] про надання інформації від 30.08.2022 щодо посадової інструкції інспектора відділу містобудування, архітектури, земельних відносин виконавчого комітету Будищенської сільської ради Зозулі Юлії Олегівни та копію розпорядження сільського голови Будищенської сільської ради від 10.08.2021 за № 144 про створення тимчасової комісії. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року позов залишено без задоволення. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. До Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відповідачем щодо задоволення вимог апелянта заперечено, зазначено, що рішення суду першої інстанції постановлено при повному з`ясуванні фактичних обставин справи та із вірним застосуванням норм чинного законодавства. У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке. Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, [PERSON] 30.08.2022 направив до Виконавчого комітету Будищенської сільської ради засобами поштового зв`язку запити про надання письмової інформації, а саме: - посадової інструкції інспектора відділу містобудування, архітектури, земельних відносин виконавчого комітету Будищенської сільської ради (Зозуля Ю.О.); - копії розпорядження сільського голови Будищенської сільської ради від 10.08.2021за № 144 про створення тимчасової комісії. Стверджуючи, що на вказані запити не надано відповіді, позивач за захистом своїх прав звернувся в суд з даним позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується направлення на адресу позивача запитуваної інформації у строки встановлені чинним законодавством. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації, здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації врегульовані законами України від 2 жовтня 1992 року № 2657-XІІ "Про інформацію" (далі - Закон № 2657-XІІ), "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року № 2939-VІ (далі - Закон № 2939-VІ) та іншими нормативно-правовими актами. Частина 1 ст. 3 Закону № 2657-XІІ встановлює право кожного на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом: надання інформації за запитами на інформацію (пункт 1 частини першої статті 3, пункт 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VІ). Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації згідно з ч. 1 ст. 12 Закону є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 13 Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. За змістом наведених статей можна виділити такі ознаки публічної інформації: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень. Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. Одним із способів доступу до інформації відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону № 2939-VI є надання її за відповідними запитами. Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. П. 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію. Ч. 1 ст. 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Частиною другою статті 6 Закону № 2939-VІ передбачено можливість здійснення обмеження відповідно до закону доступу до інформації при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. Разом з тим, за приписами ч. 5 ст. 6 цього Закону не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При цьому зазначене положення (при дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті) не поширюється тільки на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину. Суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що оскільки позивач просить відповідача надати йому інформацію щодо діяльності органу місцевого самоврядування, така інформація має бути надана на запит позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, а у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Як вбачається з матеріалів справи, запит позивача від 30.08.2022 про надання інформації отримано Виконавчим комітетом Будищенської сільської ради 02.09.2022. Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідь на запит позивача підготовлено та скеровано супровідним листом від 06.09.2022 № 02-15/81 копію посадової інструкції інспектора відділу містобудування, архітектури, земельних відносин виконавчого комітету Будищенської сільської ради. Крім того, супровідним листом від 06.09.2022 № 02-15/82 відповідачем скеровано копію розпорядження сільського голови Будищенської сільської ради від 10.08.2021 за № 144 про створення тимчасової комісії. З огляду на викладене судом першої інстанції зроблено висновки щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем виконано свій обов`язок щодо надання відповіді на запит про доступ о публінї інформації. Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції. Судом першої інстанції, із фіскальних чеків АТ "Укрпошта" від 07.09.2022 № 1962000205150 та № 1962000205060 встановлено, що вищевказані документи направлено позивачеві за адресою: 18001, м. Черкаси. Ця ж адреса значить у супровідних листах, згідно з якими Виконавчим комітетом Будищенської сільської ради направлено запитувану позивачем інформацію. Так зокрема, із змісту запиту від 30.08.2022 вбачається, що адресою для листування [PERSON] визначено абонентську скриньку 63 м. Черкаси, 18001. Поряд із цим, надані докази свідчать, що направляючи відповідь на запит відповідачем вказано не повну поштову адресу позивача, зазначено лише населений пункт та індекс. Саме зазначення відповідачем неповної поштової адреси обумовили повернення поштових направлень без вручення до Виконавчим комітетом Будищенської сільської ради. Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що Виконавчим комітетом Будищенської сільської ради обов`язок щодо надання відповіді на запит про доступ до публічної інформації виконано неналежним чином, а тому позовні вимоги підтягають задоволенню. Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Розглянувши доводи апелянтів викладені в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення, згідно з яким позов задовольнити. Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з адміністративним позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 992,40 грн, а також за подання апеляційної скарги в розмірі 1488,60 грн, що підтверджується відповідними квитанціями, долученими до матеріалів справи, а тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2481,00 грн. У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Результат розгляду: granted