Рішення адміністративного суду від 2022-11-17 00:00:00+02

[PERSON] звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року у справі №300/2546/20 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не врахувавши при цьому до стажу судді період навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету та строкової служби в армії, а також стаж роботи на посаді начальника управління юстиції Івано-Франківської області, внаслідок чого зменшено розмір довічного грошового утримання позивача. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що грубо порушують його права як громадянина України та судді у відставці щодо отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, належного матеріального та соціального забезпечення. З урахуванням викладеного, просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо зарахування до стажу судді, що дає право на отримання на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину періоду стаціонарного навчання у вищому юридичному навчальному закладі, строку проходження військової служби і стажу роботи на посаді начальника управління юстиції Івано-Франківської області та зобов`язати відповідача зарахувати до стажу судді позивача, що дає право на отримання на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. Івана Франка з 03.09.1968 року по 26.06.1973 року, період проходження строкової військової служби з 17.11.1964 року 04.09.1967 року та стаж роботи на посаді начальника управління юстиції Івано-Франківської області з 10.06.1992 року по 30.03.1999 року та провести його перерахунок і виплату, починаючи з 19.02.2020 року, з врахуванням виплачених сум за цей період. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 травня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування до стажу судді [PERSON] , що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби з 17.11.1964 року по 04.09.1967 року, половини періоду стаціонарного навчання у Львівському державному університеті ім. Івана Франка з 03.09.1968 року по 26.06.1973 року та стаж роботи на посаді начальника управління юстиції Івано-Франківської області з 10.06.1992 року по 30.03.1999 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу судді [PERSON] , що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби з 17.11.1964 року по 04.09.1967 року, половини періоду стаціонарного навчання у Львівському державному університеті ім. Івана Франка з 03.09.1968 року по 26.06.1973 року та стаж роботи на посаді начальника управління юстиції Івано-Франківської області з 10.06.1992 року по 30.03.1999 року та провести перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що відповідно до ст. 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Пунктом 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 було встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби, проте дана постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1097 від 01.12.2010, а Законом № 1402 не передбачено зарахування періоду навчання у вищих навчальних закладах та час проходження строкової служби в рядах Радянської армії до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання. Крім того, частиною 6 статті 44 Закон України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15.12.1992 (в редакції на час обрання позивача на посаду судді безстроково) визначено, що для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги. Отже, законодавством не передбачено врахування періоду навчання, періоду проходження строкової військової служби та роботи в управління юстиції до стажу роботи, що дає право на обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року у справі №300/2546/20, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити [PERSON] перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з довідкою Івано-Франківського апеляційного суду № 04-12/136-20 від 02.03.2020 року, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року. На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року у справі №300/2546/20, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020. Як встановлено судом, при проведенні перерахунку призначеного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідачем не враховано до стажу судді: період навчання на денній формі на юридичному факультеті Львівського державного університету імені Івана Франка, період проходження строкової військової служби та період роботи на посаді начальника управління юстиції Івано-Франківської області, внаслідок чого розмір довічного грошового утримання позивача зменшено. [PERSON] 27.07.2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив роз`яснити про нарахування грошового утримання на підставі рішення суду та підстави зменшення розміру довічного грошового утримання. За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач, згідно листа № 6493-6064/М-02/8-0900/21 від 16.08.2021 року, повідомив [PERSON] про те, що суддівський стаж судді позивача становить 16 років 6 місяців 20 днів (на посаді судді) , що відповідає 50 відсоткам з 19.02.2020 року. Також, повідомлено, що виплата нового розміру довічного грошового утримання судді у відставці проведена в липні поточного року. Враховуючи перерахований розмір щомісячного довічного грошового утримання судді взамін попереднього, розмір доплати на виконання судового рішення за період з 19.02.2020 року по 28.02.20221 року складає 543129,73 грн., який внесено до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та включено в окремі виплатні відомості, виплата за якими буде проведена після фінансування з Державного бюджету України. За період з 01.03.2021 року по 30.06.2021 року встановлено переплату на загальну суму 122084,16 грн. (а.с.6-8). Не погоджуючись із такими діями відповідача щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до 50%, внаслідок неврахування періоду навчання на денній формі на юридичному факультеті Львівського державного університету імені Івана Франка, періоду проходження строкової військової служби та періоду роботи на посаді начальника управління юстиції Івано-Франківської області, з метою захисту свого порушеного права на належний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся із даною позовною заявою до суду. Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що стаж роботи позивача на посаді судді перевищує показник у 10 років, то положення наведених актів права підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині періоду трудової діяльності, котрий включається до стажу роботи позивача на посаді судді. Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне. На момент виходу позивача у відставку та призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці питання обчислення розміру відсоткового значення утримання відносно суддівської винагороди було регламентовано нормами Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року №1402-VIII (надалі -Закон №1402). Так, статтею 142 Закону України №1402 передбачено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Статтею 137 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Разом із цим, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). До набрання чинності Законом №1402-VIII, питання обчислення стажу роботи судді було врегульоване Законом України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 № 2453-VI. Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI,до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в редакції чинній до 28 березня 2015 року), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До набрання чинності Законом №2453-VI, зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ Про статус суддів. Абзацом другим частини 4 статті 43 Закону №2862-ХІІбуло передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. Указом Президента України Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів, виданим 10.07.1995 за № 584/95, передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби. Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді перевищує показник у 10 років, то положення наведених актів права підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині періоду трудової діяльності, котрий включається до стажу роботи позивача на посаді судді. Таким чином, неврахування відповідачем до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, періодів роботи позивача на посадах начальника Івано-Франківського обласного управління юстиції, половини строку навчання на денній формі на юридичному факультеті Львівського державного університету імені Івана Франка, календарного періоду проходження строкової військової служби, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, слід визнати протиправним. Такі дії відповідача мали наслідком неправомірне зменшення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при його перерахунку. З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з метою ефективного захисту порушеного права позивача слід визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування до стажу судді позивача, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарного періоду проходження строкової військової служби, половини періоду стаціонарного навчання у Львівському державному університеті ім. Івана Франка та стаж роботи на посаді начальника управління юстиції Івано-Франківської області та зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарного періоду проходження строкової військової служби з 17.11.1964 року по 04.09.1967 року, половини періоду стаціонарного навчання у Львівському державному університеті ім. Івана Франка з 03.09.1968 року по 26.06.1973 року та стаж роботи на посаді начальника управління юстиції Івано-Франківської області з 10.06.1992 року по 30.03.1999 року та провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19.02.2020 року. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Перевіривши оскаржені позивачем дії відповідача, апеляційний суд вважає, що такі не відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що такі є протиправними та підлягають скасуванню. Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить. Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Результат розгляду: denied