Рішення адміністративного суду від 2022-01-20 00:00:00+02

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до суду з позовом до [PERSON] \~\~про стягнення податкового боргу у розмірі 162259.54 грн. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 року адміністративний позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області \~\~було задоволено. Стягнуто з [PERSON] податковий борг на користь Державного бюджету України в сумі 162259.54 \~грн. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, [PERSON] звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що податкове повідомлення-рішення, яке було покладено в основу вимоги про стягнення податкового боргу прийняте з порушенням законодавства, сума податків, штрафів та пені не відповідає нормам Податкового кодексу України, а відтак заявлена до стягнення сума податкового боргу у розмірі 162259.54 грн. не підлягає стягненню. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга \~не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено судом першої інстанції, фізична особа [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області. Станом на 2021 рік в інтегрованих картках платника податків [PERSON] обліковується податковий борг з військового збору у сумі 12 468,43 грн. та з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 149 791,11 грн., що разом складає 162 259,54 грн. Так, податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 149 791,11 грн., виник вналідок несплати у встановлені терміни сум грошових зобов`язань донарахованих контролюючим органом, згідно: - податкового повідомлення-рішення №0014811304 від 03.05.2019 року, термін сплати 20.05.2019 року у сумі 149621.11 грн.; - податкового повідомлення-рішення №0014821304 від 03.05.2019 року, термін сплати 20.05.2019 року у сумі 170,00 грн.; Податковий борг по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 12 468,43 грн., виник вналідок несплати у встановлені терміни сум грошових зобов`язань донарахованих контролюючим органом, згідно: - податкового повідомлення-рішення №0014831304 від 03.05.2019 року, термін сплати 20.05.2019 року у сумі 12468.43 грн.; З урахуванням вимог ст. 56 \~та ст. 57 ПК України, у зв`язку з несплатою [PERSON] грошових зобов`язань, суми набули статусу податкового боргу. Відповідно до вимог ст. 59 ПК України, у зв`язку з несплатою до бюджету сум податкового боргу, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано та направлено на адресу боржника податкову вимогу від 06.06.2019 року №39849-50 на суму податкового боргу 184 118,98 грн., яку повернуто засобами поштового зв`язку за закінченням встановленого строку зберігання. Сума грошових зобов`язань за наведеними податковими повідомленнями-рішеннями, відповідачем сплачена не була, у зв`язку з чим податковий орган звернувся до суду з позовом про її стягнення в примусовому порядку. Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що правомірним є стягнення з відповідача суми податкового боргу у загальному розмірі 162259.54 \~грн., оскільки доказів самостійного погашення заборгованості відповідач суду не надав. Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Так, відповідно до п. 59.1, п. 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Згідно пунктів 95.1, 95.2 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. За правилами пункту 95. 4 ст. 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що юридичним фактом, з настанням якого законодавець пов`язує реалізацію права контролюючого органу на примусове стягнення податкового боргу, у тому числі шляхом звернення до суду, є дотримання таких умов: надіслання платнику податкової вимоги рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи вручення її особисто платнику або його законному чи уповноваженому представникові; сплив строку у 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Як свідчать встановлені обставини справи, заявлена до стягнення сума податкового боргу була сформована на підставі податкових повідомлень-рішень від 03.05.2019 року \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 0014811304, № 0014821304, №0014831304, сума податкових зобов`язань за якими сплачена не була. В подальшому, у зв`язку з несплатою до бюджету сум податкового боргу, ГУ ДПС у Дніпропетровській області в автоматичному режимі було сформовано та направлено рекомендованим листом на адресу відповідача податкову вимогу від 06.06.2019 року № 39849-50, проте поштове відправлення було повернуто на адресу позивача з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Згідно п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином вручені, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Відповідно до п. 42.4 ст. 42 Податкового кодексу України, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Таким чином, з огляду на встановленні обставини щодо наявності у відповідача, на час прийняття рішення судом першої інстанції, непогашеної суми податкового боргу у розмірі 162259.54 грн., що відповідачем не спростовано, та зважаючи на дотримання контролюючим органом порядку стягнення заборгованості, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог. При цьому, посилання відповідача на протиправність нарахування грошових зобов`язань за наведними податковими повідомленнями-рішеннями, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними, оскільки оцінка податкового правопорушення, встановленого за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження податкового повідомлення-рішення. Саме такий спосіб захисту прав платника податків визначений положеннями статей \~\~55, \~\~56 ПК України. \~\~ Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.08.2019 року по справі № 2340/4023/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України. Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied