Рішення адміністративного суду від 2022-02-01 00:00:00+02

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ Позивач 08.11.2021 звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду \~в якому просив: - \~визнання протиправною та скасувати з дати прийняття постанови від 30.07.2021 №1228 «Про перерахунок та затвердження економічного коефіцієнта прогнозованих технологічних витрат електроенергії електроенергії електромережами 2 класу напруги та перерахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ «Вінницяобленерго». ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.11.2021 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про \~визнання протиправною та скасування постанови. Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ініційований позивачем спір не може бути вирішеним як адміністративним судом, так і в інших судових юрисдикціях, оскільки стосується вимог про зобов`язання відповідача виконати у бажаний для позивача спосіб чинне рішення суду 12.10.2020 у справі №120/1950/20-а. Таким чином, враховуючи, що між сторонам новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами та стосується прийнятого відповідачем рішення на виконання судового рішення у справі №120/1950/20-а, тому наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України. \~\~ ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказану ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що предметом даного спору не є виконання судового рішення в іншій справі, а є протиправність дій суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним управлінських повноважень під час прийняття окремого індивідуального акту. ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що \~на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі №120/1950/20-а НКРЕКП здійснено перерахунок економічного коефіцієнту прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 2 класу напруги на 2020 рік. Питання застосування НКРЕКП відповідної редакції Положення про порядок подання, визначення та затвердження економічних коефіцієнтів нормативних та прогнозованих технологічних витрат електроенергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 27.07.2017 №981 охоплюється рішенням суду у справі №120/1950/20-а та належить до предмета його виконання. Відтак відповідач вказує про те, що позивач не погоджуючись з виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі №120/1950/21-а, звернувся до суду з новим позовом, фактичною підставою якого є незгода позивача з рішенням НКРЕКП, прийнятим на виконання судового рішення у справі №120/1950/20-а. V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ Ухвалою суду від 23.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Згідно ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обгрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. VІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами. Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно з ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Частиною 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Відповідно до ст.14 КАС України судові рішення, які набрали законної сили, обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. За приписами ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Згідно пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справ. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, заявлені вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі №120/1950/20-а частково задоволено позов АТ «Вінницяобленерго» до \~Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Зокрема, зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг здійснити перерахунок економічного коефіцієнту прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 2 класу напруги на 2020 рік для Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» та розрахувати відповідно до затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.07.2017 № 981 Положення про порядок подання, визначення та затвердження економічних коефіцієнтів нормативних та прогнозованих технологічних витрат електроенергії, зі змінами внесеними постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.12.2017 № 1424. Зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг здійснити перерахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» на 2020 рік з урахуванням величини економічних коефіцієнтів прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 2 класу напруги, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10.12.2019 № 2670 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ «Вінницяобленерго». На виконання судового рішення у справі №120/1950/20-а, НКРЕКП прийнято постанову від 30.07.2021 №1228 «Про перерахунок та затвердження економічного коефіцієнта прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 2 класу напруги та перерахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ «Вінницяобленерго» на 2020 рік». Разом з тим позивач зазначає, що за виконанням судового рішення від 12.10.2020 у справі №120/1950/20-а, ухвалою від 29.04.2021 встановлено судовий контроль. Відповідачем надано звіт про виконання рішення суду, який базується на постанові \~від \~30.07.2021 №1228 та про скасування якої просить суд позивач у цьому спорі по справі №120/15089/21-а. Проте Вінницьким окружним адміністративним судом не було надано оцінку звіту відповідача, оскільки справа №120/1950/20-а надіслана до Верховного Суду. Позивач вважає протиправною постанову відповідача від 30.07.2021 №1228, якою встановлено економічний коефіцієнт прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами для 2 класу напруги на 2020 рік для АТ «Вінницяобленерго» на рівні 0,1143 відносних одиниць, оскільки рішенням суду від 12.10.2020 у справі №120/1950/20-а зобов`язано відповідача здійснити перерахунок економічного коефіцієнту прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 2 класу напруги на 2020 рік для Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" та розрахувати відповідно до затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.07.2017 № 981 Положення про порядок подання, визначення та затвердження економічних коефіцієнтів нормативних та прогнозованих технологічних витрат електроенергії, зі змінами внесеними постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.12.2017 № 1424. Тоді як, з обґрунтування до оскаржуваної у цій справі постанови, інформації та розрахунків, вбачається, що відповідачем застосовано норми Положення про порядок подання, визначення та затвердження економічних коефіцієнтів нормативних та прогнозованих технологічних витрат електроенергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 27.07.2017 №981, в редакції постанови НКРЕКП від 18.11.2020 №2099. Отже як видно, спірні правовідносини фактично виникли у зв`язку із неналежним виконанням, на думку позивача, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі \~№120/1950/20-а, що набрало законної сили. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем, в обґрунтування свого позову, також було вказано про те, що оскаржувана ним у даній справі постанова НКРЕКП від 30.07.2021 №1228 прийнята на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі №120/1950/20-а. Однак, позивач, не погоджуючись з повнотою виконання цього рішення, звернувся до суду з новим позовом, фактичною підставою якого є незгода позивача з рішенням НКРЕКП, прийнятим на виконання судового рішення у справі №120/1950/20-а. Згідно ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Частиною першою статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. При цьому судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Відтак, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Таким чином обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17, а також в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 11.12.2020 у справі № 826/13146/18 та вірно врахована судом першої інстанції. При цьому судом першої інстанції вірно вказано, що позов АТ «Вінницяобленерго» у цій справі №120/15089/21-а фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі №120/1950/20-а. Отже позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, прийнятого на виконання рішення суду. Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення. Відтак, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України. Тобто, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача при виконанні судового рішення у справі №120/1950/20-а порушено його права, свободи чи інтереси, то він повинен звертатися до суду в порядку статей 382, 383 КАС України (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), чи ініціювати питання про встановлення способу і порядку виконання судового рішення згідно ст. 378 КАС України, а не пред`являти новий адміністративний позов. Разом з тим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в іншому (новому) судовому провадженні не розглядаються. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонам новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами та стосується прийнятого відповідачем рішення на виконання судового рішення у справі №120/1950/20-а, тому наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України. \~\~ VІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.\~\~ Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, то підстав для зміни розподілу судових витрат немає. Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Результат розгляду: denied