Рішення адміністративного суду від 2022-02-07 00:00:00+02

05.04.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просить: - визнати протиправним та скасувати рішення 43 сесії 7 скликання Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 03.11.2020 року № 43/27 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] »; - зобов`язати Вільшанську сільську раду Недригайлівського району Сумської області повторно розглянути заяву [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо безоплатної передачі у власність земельної ділянки розміром 2 гектара для ведення особистого селянського господарства, у відповідності до наданої нею заяви від 12.02.2020 року. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 року у задоволенні адміністративного позову [PERSON] відмовлено за необґрунтованістю. Не погоджуючись із судовим рішенням, [PERSON] подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування поданої апеляційної скарги позивач зазначила, що Земельним кодексом України визначено порядок розгляду даної категорії питань, відповідно до якого, розгляд заяви щодо питання про надання земельної ділянки для особистого селянського господарства може завершитись її задоволенням або вмотивованою відмовою. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на загальні формулювання постанови Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 року № 379/656/16-а, проте жодних правових мотивів, які б надавали право відповідачу на встановлення певного розміру земельної ділянки в залежності від конкретних обставин, матеріали справи не містять. 07.02.2022 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відповідача Вільшанську сільську раду Недригайлівського району Сумської оббласті замінено на її правонаступника Вільшанську сільську раду Роменського району Сумської області. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 311 КАС України\~суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). За приписами\~ст. 308 КАС України\~суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).\~Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308). Колегія суддів, вивчивши обставини справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи\~апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги\~апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 12.02.2020 року позивач звернулась до Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, розташованої на території Зеленівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га (а.с.5-8). Рішенням тридцять п`ятої сесії сьомого скликання Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 04.03.2020 року № 35/37 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] », позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,10 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованих за межами населених пунктів на території Зеленківського старостинського округу Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області (а.с.9). 22.09.2020 року позивач подала заяву про скасування рішення Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 04.03.2020 року № 35/37 та просила прийняти нове рішення, яким надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 2 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.10). Рішенням сорок третьої сесії сьомого скликання Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 03.11.2020 року № 43/26 «Про скасування рішення 35 сесії 7 скликання Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 04.03.2020 року № 35/37 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] » відповідач скасував своє рішення від 04.03.2020 року № 35/37 та рішенням від 03.11.2020 року № 43/27 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] » надав позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,10 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованих за межами населених пунктів на території Зеленківського старостинського округу Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області (а.с.10-12). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що отримання ділянки в межах законодавчо визначеного розміру не є порушенням принципу рівності громадян у конституційних правах і свободах, рівності перед законом, встановленого ст. 24 Конституції України, оскільки в даному разі принцип рівності забезпечується правом усіх громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, розмір же земельної ділянки що надається, може визначатися власником. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. За змістом\~ст. 3 Земельного кодексу України\~(далі -\~ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються\~Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно із ч. 2\~ст. 4 ЗК України\~завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Положеннями ч. 3\~ст. 22 ЗК України\~передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури. Відповідно до\~ст. 81 ЗК України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). За змістом ч.ч. 1 - 3, 5\~ст. 116 ЗК України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями\~118,\~122,\~123 ЗК України. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений\~ст. 118 ЗК України. Згідно із ч. 1\~ст. 118 ЗК України\~громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Частиною 6 наведеної норми передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. За змістом частини 7\~статті 118 ЗК України\~відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Отже, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. Водночас, ч. 7\~ст. 118 ЗК України\~визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. З аналізу наведених норм убачається, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання. Законодавчі норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до належних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в\~ЗК України\~органи приймають одне з вищезазначених рішень. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її власність. Така правова позиція висловлена у постанові Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22.01.2019 року у справі № 371/957/16-а. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Пунктом 34 ч. 1\~ст. 26 Закону України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні»\~передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин. Відповідно до п. «б» ч. 1\~ст. 12 ЗК України\~до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього\~Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. За\~ст. 83 ЗК України\~землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Згідно з ч. 1\~ст. 116 ЗК України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2\~ст. 116 ЗК України). Стаття 118 ЗК України\~містить порядок процедури відведення земельних ділянок, регламентуючи на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, обов`язок суб`єкта владних повноважень протягом місяця розглянути заяву про надання дозволу на виготовлення проектної документації. Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що\~ЗК України\~визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень\~статті 118 Земельного кодексу України. Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. Тобто, за результатами розгляду, зокрема, заяв про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, Вільшанською сільською радою повинно прийматися відповідне мотивоване рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або про відмову в його наданні. Отже, предметом спору є правомірність дій відповідача щодо розгляду заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. При цьому, колегія суддів виходить з того, що\~ст. 118 ЗК України\~визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а\~ст. 122 цього ж Кодексу\~- повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Як убачається з матеріалів справи, спірним рішенням від 03.11.2020 року Вільшанська сільська рада надала [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,10 га. Однак, в заяві від 22.09.2020 року позивач просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га. Так, відповідно до п. «б» ч. 1\~ст. 121 ЗК України\~громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Тобто, у своїй заяві позивач вказала площу земельної ділянки, яку вона бажає отримати у власність із земель комунальної власності, в межах норм безоплатної приватизації встановлених\~ЗК України, а саме 2 га. Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 5923581700:02:003:1423, в межах якої позивач просила надати їх земельну ділянку площею 2 га, загальна площа такої земельної ділянки 19,0173 га га (а.с. 8). У свою чергу, органи місцевого самоврядування, діючи в інтересах територіальної громади, мають право розпоряджатися землями комунальної власності з урахуванням будь-яких правомірних цілей, проте, вони не можуть ухвалювати правові акти, які не належать до їх повноважень або суперечать закону. Отримання земельної ділянки в межах законодавчо визначеного розміру не є порушенням принципу рівності громадян у конституційних правах і свободах, рівності перед\~законом, встановленого\~ст. 24 Конституції України, оскільки в даному випадку принцип рівності забезпечується правом усіх громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності. Розмір же земельної ділянки, що надається може визначатись власником. Однак, колегія суддів зазначає, що рішення органу виконавчої влади за наслідками розгляду поданої заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою має бути чітко обґрунтоване та вмотивоване про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови, що узгоджується з абз. 3 ч. 7\~ст. 118 ЗК України. Водночас, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення відповідача не містить обґрунтувань причин, з яких неможливо задовольнити заяву позивача у повному обсязі та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 2 га. Посилання в оскаржуваному рішенні на велику кількість заяв, що надходять до Вільшанської сільської ради про отримання громадянами безоплатно в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, обмежену кількість земельних ділянок, що придатні для ведення особистого селянського господарства, колегія суддів не вбачає як обґрунтованою причиною, з якою не можливо задовольнити вимоги заяви позивача у повному обсязі, оскільки жодних доказів щодо кількості таких заяв чи доказів обмеженої кількості земельних ділянок для безоплатної передачі громадянам, матеріали справи не містять. Наведене є об`єктивним свідченням невідповідності вказаного рішення вимогам обґрунтованості, адже спірне рішення не містить чіткого опису підстав та обґрунтування його прийняття, у той час як таким рішенням обмежується право позивача на отримання земельної ділянки площею, яка передбачена наведеними приписами\~ЗК України. Водночас, колегія суддів зауважує, що надаючи позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки, розташованої на території Зеленківського старостинського округу Вільшанськоїсільської ради Недригайлівського району Сумської області для ведення особистого селянського господарства, відповідач належним чином не обґрунтував неможливості надання такого дозволу щодо земельної ділянки розміром понад 0,10 га та не більше 2 га. Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими\~законом\~засобами. Отже, конструкцією цієї конституційної норми передбачено можливість застосування способів захисту права, в тому числі, не передбачених процесуальними нормами. Аналогічну ідею закріплено\~Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у\~законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9). За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку що оскаржуване рішення 43 сесії 7 скликання Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 03.11.2020 року № 43/27 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] » не відповідає приписам ч. 2\~ст. 2 КАС України,\~оскільки не містить обґрунтування та визначених ч. 7\~ст. 118 ЗК України\~підстав для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та вмотивованої відмови у його наданні, що є порушенням вказаної норми\~ЗК України. Зазначена обставина є цілком достатньою для скасування такого рішення відповідача. Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги посилання відповідача на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11.09.2019 року у справі 379/656/16-а, оскільки в даній справі мало місце обґрунтування прийнятого органом місцевого самоврядування рішення, а саме щодо меншого розміру земельної ділянки, на яку надано дозвіл для виготовлення проекту землеустрою. Надаючи дозвіл, сільська рада зазначила, що керується Пропозицією № 2 від 28.03.2016 року постійної комісії Петрівської сільської ради з питань аграрної політики, земельних відносин та природокористування згідно з якою з метою першочергового забезпечення земельними ділянками учасників антитерористичної операції, які є постійними жителями села Петрівське, вказана комісія пропонує сесії Петрівської сільської ради: надавати дозвіл учасникам антитерористичної операції, які мають право на першочергове відведення земельних ділянок відповідно до\~Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на розроблення проектів землеустрою щодо безоплатної передачі у власність земельних ділянок із земель сільськогосподарського призначення Петрівської сільської ради для ведення особистих селянських господарств, у таких розмірах: учасникам антитерористичної операції, які зареєстровані та постійно проживають на території Петрівської сільської ради у розмірі 2,00 га; - учасникам антитерористичної операції, які не є постійними жителями села Петрівське у розмірі 1,00 га. Отже, оскільки відповідачем було прийнято рішення без наведення (встановлення) вичерпних підстав, передбачених\~ст. 118 ЗК України, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Вільшанську сільську раду Роменського району Сумської області повторно розглянути заяву [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо безоплатної передачі у власність земельної ділянки розміром 2 гектара для ведення особистого селянського господарства, у відповідності до наданої нею заяви від 12.02.2020 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом. У відповідності із\~ст. 242 КАС України\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 315 КАС України\~за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно ч. 1\~ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Оскільки означені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу [PERSON] та скасовує рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 року з прийняттям нового судового рішення про задоволення адміністративного позову [PERSON] у повному обсязі. Інші доводи сторін на висновки колегії суддів не впливають. При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). \~ Частиною 6 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог [PERSON] , колегія суддів здійснюючи розподіл судових витрат у справі, приймає рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у загальній сумі 2270,00 грн.

Результат розгляду: granted