Рішення адміністративного суду від 2023-04-03 00:00:00+03

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі, в якій просить поновити їй строк для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, як такий, що пропущено з поважних причин; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по даній справі про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу, а справу відносно неї - закрити. Окрім цього просить стягнути з Відповідача на її користь судові витрати. Наголошує, що постанову про накладення на неї адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №\~624920вважає необґрунтованою, протиправною, і такою що підлягає скасуванню. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак у п. 5 прохальної частини позовної заяви зазначила, що розгляд справи просить проводити у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, які викладені у позовній заяві, та просить такі задовольнити. Окрім цього подала на адресу суду відповідь на відзив в якому зазначила, що в постанові поліцейський обмежився лише описом скоєного на його думку правопорушення без належної мотивації, оцінки обставин, без зазначення будь-яких допустимих та належних доказів на підставі яких зроблено висновок про вчинення Позивачем адміністративного правопорушення. Наголошує, про відсутність належних доказів вчинення нею правопорушення, встановленого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий представником Відповідача на підтвердження факту порушення (на його думку) Позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії БАД №624920 від 11 грудня 2022 року про притягнення її до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні даного позову. Окрім цього просить розгляд справи проводити у його відсутності та за наявними в матеріалах справи доказами. Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. П. 1 ч. 3 ст. 205\~КАС України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Так як сторони в судове засідання не з`явились, однак у прохальних частинах поданих ними документів просять розгляд справи проводити у їх відсутності, а тому суд приходить до переконання про можливість розгляду справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Щодо строку на оскарження постанови, то суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). Судом встановлено, що копію оскаржуваної постанови Позивачем не було отримано в день її винесення, що вбачається із змісту самої постанови. Як вбачається із змісту постанови, така була надіслана [PERSON] рекомендованим листом вих. № 11632 від 12 грудня 2022 року. Проте в матеріалах справи відсутнє рекомендоване повідомлення підтвердження про вручення Позивачу такої постанови. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що про дану постанову Позивач дізналась 24 лютого 2023 року, коли до неї на пошту надійшов лист з виконавчої служби щодо примусового виконання постанови від 11 грудня 2022 року, а також інші документи по виконавчому провадженні № 71075556. Відповідно копію даної постанови Позивачем було отримано 27 лютого 2023 року у Жовківському відділі державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що підтверджується копією заяви Позивача про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №71075556. Згідно з нормами статті 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Як наслідок враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що Позивачем пропущено строк для оскарження постанови з поважних причин, а тому Позивачу необхідно поновити строк для оскарження постанови від 11 грудня 2022 року. Щодо постанови поліцейського СРПП ВП № 2 ЛРУП № 1 ГУ НП у Львівській області від 11 грудня 2022 року серії БАД №624920 про накладення адміністративного стягнення, то суд приходить до наступних висновків. Частиною другою статті 19\~Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Статтею 245\~КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Стаття 280\~КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Пунктом 11 частини першої статті 23\~Закону України "Про\~Національну поліцію" (надалі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього\~руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 10\~жовтня 2001\~року №\~1306 (надалі - ПДР України). Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним\~засобом особою,\~яка не\~має при\~собі або\~не пред`явила\~у спосіб,\~який дає\~можливість поліцейському\~прочитати та\~зафіксувати дані,\~що містяться\~в посвідченні\~водія відповідної\~категорії,\~реєстраційному документі\~на транспортний\~засіб,\~а також\~полісі (договорі)\~обов`язкового страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів (страхового\~сертифіката "Зелена\~картка"),\~або не\~пред`явила електронне\~посвідчення водія\~та електронне\~свідоцтво про\~реєстрацію транспортного\~засобу,\~чинний внутрішній\~електронний договір\~зазначеного виду\~обов`язкового страхування\~у візуальній\~формі страхового\~поліса,\~а також\~інших документів,\~передбачених законодавством тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. Судом встановлено, що 11 грудня 2022 року поліцейським СРПП ВП № 2 ЛРУП № 1 ГУ НП у Львівській області старшим сержантом поліції Кобрин О.С. відносно [PERSON] , було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 624920 про те, що остання 11 грудня 2022 року о 22.23 год. в місті Рава-Руська, вулиця Грушевського, 56 здійснювала рух на транспортному засобі SEAT EXEO ST, д.н.з. [NUMBER] , при цьому не мала при собі посвідчення водія на право керування транспортним відповідної категорії. З матеріалів справи, а саме копії постанови серії БАД №624920 від 11 грудня 2022 року, вбачається, що будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.\~126\~ч.\~1\~КУпАП не надано. В графі до постанови додаються міститься позначка - , та після неї не вказано доказів, які б свідчили, що на момент винесення постанови інспектор поліції мав беззаперечні докази вчинення Позивачем адміністративного правопорушення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що порушення Позивачем п.2.1-А ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП на момент винесення постанови серії БАД №624920 від 11 грудня 2022 року, не підтверджено належними та допустимими доказами. Зокрема до даної постанови (на момент її винесення) не долучено жодних доказів на підтвердження доводів складача протоколу. З огляду на вказане, суд приходить до переконання про протиправність притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення пункту п. 2.1-А ПДР України, у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові від 11 грудня 2022 року серії БАД №624920. В частині доводів представника Відповідача про неврахування поданого ним відеозапису, то суд враховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладену у справі № 524/5536/17 від 15 листопада 2018 року. Відповідно до даної постанови Верховний Суд, вказав, що суди попередніх інстанцій вірно зазначили про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого частиною другою статті 122 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий Відповідачем на підтвердження факту порушення Позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії АР № 451556 від 31 липня 2017 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. Окрім цього Верховним Судом у даній постанові також зазначено, що відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 524/7184/16-а, від 26 квітня 2018 року у справі № 200/5590/17/, від 19 лютого 2020 року у справі № 524/1284/17. Підсумовуючи наведене та у відповідності до висновку Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17 суд не приймає до уваги наданий представником Відповідача відеозапис, оскільки оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність вини Позивача і вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю, тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення. В частині доводів представника Відповідача про неврахування поданого ним копії рапорта, то суд приходить до переконання, що такий рапорт не слід брати до уваги, оскільки рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, так як у розумінні ст.\~251\~КУпАП зазначений рапорт не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Більше того, вказаний рапорт працівника поліції також не слід брати до уваги і по тій причині, що працівник поліції є зацікавленою\~ особою при розгляді справи, а тому вказане ставить під сумнів дотримання ним вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин (постанова Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі № 524/4668/17). Згідно ч.1ст.139 КАС України у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Статтею 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що позивачем під час подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 гривень. У постанові Велика Палата Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 (провадження №11-1287апп18) зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання, зокрема, до адміністративного суду позовних заяв, розміри ставок судового збору диференційовано за характером спору (майновий/немайновий), а також за правовим статусом платника судового збору (фізична особа/фізична особа - підприємець/юридична особа/суб`єкт владних повноважень). Отже, судовий збір за подання до суду позовної заяви про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день звернення до суду з позовною заявою становило 536,80 грн., відтак на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 536,80 гривень. Одночасно суд зазначає, що згідно ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду зокрема в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Результат розгляду: granted