Рішення адміністративного суду від 2023-01-17 00:00:00+02

22.12.2021 [PERSON] звернувся в суд з позовом до Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України, просив: визнати протиправними дії, які полягають у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за 2016 рік з базовим місяцем січень 2016 року, а також визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті індексації грошового забезпечення за 2017 рік, з січня по листопад 2018 року, а також у січні, лютому 2019 року; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 з базовим місяцем січень 2008 року, а з 01.03.2018 по 08.11.2019 з базовим місяцем березень 2018 року. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року позов задоволено. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці (грошового забезпечення). За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Суд першої інстанції вказав, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі. Суд першої інстанції зазначив, що визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~07 листопада 2007 року № 1294 та вказав, що підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося. Суд першої інстанції зазначив, що повинен був застосовуватись січень 2008 року як базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 по лютий 2018, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців. Суд першої інстанції дійшов висновку, що з січня 2008 року по 28 лютого 2018 року посадовий оклад позивача не змінювався та вказав, що зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась з 01.03.2018 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина [NUMBER] Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що розмір грошового забезпечення позивача у 2016 року (порівняно з 2015 роком) було підвищено близько на 5000 грн., що підтверджує підвищення грошового доходу позивача, яке перевищило суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу та, яка мала нараховуватися із базового місяця січня 2008 року. Скаржник вказує, що в даному випадку розрахунок індексації грошового забезпечення (в тому числі визначення місяця для проведення подальшої індексації) є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Скаржник зазначає, що визнання протиправними дії військової частини [NUMBER] Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з січня 2018 по листопад 2019 року та зобов`язання здійснити перерахунок за вказаний період із застосуванням березень 2018 року як базового є безпідставним. Скаржник вказує, що у даному випадку повноваження щодо нарахування індексації у відповідності до положень Порядку №1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації з урахування базового місяця 2008 та 2018 року відповідно, немає. Скаржник зазначає, що оскільки в абсолютному виразі сума індексації грошового забезпечення за березень 2018 року становила 0,0 грн. (не відновилося її нарахування відповідно до вимог Додатка 5 та абзаців восьмого-десятого пункту 5 Порядку) та у березні 2018 року відбулося зростання грошового забезпечення в абсолютному розмірі з одночасним підняттям окладів, то відповідно до вимог абзаців 1-7 Порядку проведення індексації з квітня 2018 року здійснювалося обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації, та нарахування сум індексації відповідно до обчисленого індексу з «фіксованою» сумою індексації 0,0 грн. Вважає, що індексація грошового забезпечення позивача проведена відповідно до вимог норм Закону, відповідно, суми індексації грошового забезпечення Позивача обчислені згідно норм, правил обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів, визначених Порядком, з урахуванням рівня підвищення грошового забезпечення випереджаючим шляхом в грудні 2015 року відповідно до вимог Постанови №1013 у порядку, визначеному Додатком 5, абзацами 8-10 пункту 5 Порядку. Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає частково. Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, [PERSON] проходив військову службу у Військовій частині [NUMBER] . Наказом командира Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (по стройовій частині) від 08.11.2019 №248 припинено контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення майора [PERSON] , який здав справи і обов`язки за посадою оперативного чергового чергової служби та звільненого відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командувача НГУ від 01.11.2019 №199 о/с у запас, за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу 08.11.2019. 28.10.2021 [PERSON] звернувся з заявою до Військової частини [NUMBER] , просив провести необхідні розрахунки індексації грошового забезпечення, здійснити нарахування та виплатити індексацію грошового забезпечення за період часу з 01.01.2016 по 28.11.2019. У разі відмови у проведенні належного та повного розрахунку індексації грошового забезпечення, просив надати обґрунтовану відповідь, а також копії карток особового рахунку за період з січня 2016 року по листопад 2019 року (включно), а також довідку про нараховану виплачену індексацію грошового забезпечення за вказаний період з обов`язковим зазначенням базового місяця нарахування індексації. Листом Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 10.11.2021 [PERSON] повідомлено, що відповідно до даних про виплачене грошове забезпечення у період з 2016 по 2019 року нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення за 2016 рік, у 2017 році у зв`язку з відсутністю фінансових ресурсів таку виплату проведено не було. Вказано, що оскільки індекс споживчих цін перевищив поріг індексації у грудні 2018 року, який установлювався в розмірі 103 відсотка, нараховано і виплачувались індексація починаючи з грудня 2018 року і до моменту звільнення, тобто до травня 2019 року включно. Також надано довідку про отримане грошове забезпечення за 2016-2019 роки та довідку про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення. Вважаючи, що обрахунок та виплата індексації грошового забезпечення проведені не у повному обсязі, [PERSON] звернувся з позовом до суду. Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII). Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону №2011-XII). Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Як зазначено Верховним Судом у постановах від 19 червня 2019 року (справа №825/1987/17), від 20 листопада 2019 року (справа № 620/1892/19), від 05 лютого 2020 року (справа №825/565/17) індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати військової служби, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону №1282-XII, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078), який поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 (до 01.01.2016 - 101) відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. При цьому, до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), а базовий місяць (місяць підвищення) визначався у разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснювалося з місяця прийняття працівника на роботу. З 01.12.2015 замість базового місяця введено поняття місяць, у якому відбулося підвищення - у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймалося за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснювалося з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру (місяць, в якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових), а з 01.12.2015 - місяць підвищення тарифних ставок (окладів). Аналогічна правова позиція випливає зі змісту постанов Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17 і від 22 липня 2020 року у справі №400/3017/19. Відповідно до пункту 14 Порядку №1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики. Відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики від 08 серпня 2017 року №48/о/66-17 на запит ДФ Міноборони від 18 липня 2017 року №248/3/9/1/863 зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад. У роз`ясненні Мінсоцполітики від 18 квітня 2018 року №28/о/66-18 вказано, що у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення. З огляду на вказані попередньо положення Порядку №1078 та роз`яснення Мінсоцполітики, з 01.12.2015 підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи, тоді як зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 29.11.2021 у справі №120/313/20-а. Відповідно до долученої до матеріалів справи копії Довідки про нараховані та сплачені суми індексації [PERSON] з 01.01.2016 по 08.11.2019 від 10.11.2021 №290 позивачу нарахована індексація за періоди з червня 2016 року по грудень 2016 року, за грудень 2018 року та з березня 2019 року по листопад 2019 року. Базовий місяць для нарахування індексації: січень 2016 року, серпень 2017 року та березень 2018 року. За матеріалами справи не встановлено, що переведення позивача з 01.12.2015 на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, що слугувало б підставою для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати позивача, враховуючи оклад за посадою, яку займає працівник станом на січень 2008 року, про що вказує позивач. В свою чергу, відповідно до абзацу 3 пункту 10-1 Порядку №1078, в редакції чинній до 01.12.2015, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу, а тому, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при здійсненні нарахування та виплати індексації, відсутні підстави для застосування січня 2008 року як базового (місяць, у якому відбулося підвищення). З огляду на принцип незворотності дії законів у часі, оскільки відсутні належні та допустимі докази, що станом на 01.12.2015 позивач перебував у статусі новоприйнятого працівника, а тому відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин пункту 10-2 Порядку №1078 та застосування як місяця, наступного за місяцем підвищення грошових доходів позивача, січня 2008 року. Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при нарахуванні та виплаті [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 слід враховувати як базовий місяць - місяць призначення позивача на посаду у складі Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України, що мало наслідком зміни посадового окладу, а не будь-якої складової грошового забезпечення. В подальшому, зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась з 01.03.2018 у зв`язку з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. Це стало підставою для зміни місяця підвищення (базового місяця) у цілях нарахування індексації військовослужбовцям на березень 2018 року. При цьому, з врахуванням зазначеного, покликання скаржника на положення Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 та розпорядження командувача Національної гвардії України від 04.02.2016 №Р-5 суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки такими не передбачалось збільшення посадових окладів військовослужбовців, а збільшено розмір преміювання військовослужбовців. Відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту (тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування), не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку. Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення. Водночас, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку №1078, обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) покладається безпосередньо на роботодавця. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що розрахунок сум індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення, і саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення з визначенням базового місяця (місяця, в якому відбулося підвищення) індексації. Щодо періоду з 01.03.2018 по 08.11.2019, то суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018 року становив 101,1%, в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року - 100,0%, в червні 2018 року - 100,0%, в липні 2018 року - 99,3%, в серпні 2018 року - 100,0%, в вересні 2018 року - 101,9%, в жовтні 2018 року - 101,7%, листопаді 2018 - 101,4%. Отже величина індексу споживчих цін у період з квітня 2018 року по листопад 2018 року не перевищувала передбаченого пунктом 1-1 Порядку №1078 порогу індексації у 103%. При цьому, відповідно до абзаців 3-5 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. Отже, оскільки індекс інфляції з січня 2018 року по листопад 2018 року не перевищив поріг індексації 103 %, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимого щодо нарахування та виплати індексації за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 задоволенню не підлягають. В подальшому з грудня 2018 року індекс інфляції перевищив поріг індексації 103 %. Оскільки відповідно до Довідки про нараховані та сплачені суми індексації [PERSON] з 01.01.2016 по 08.11.2019 від 10.11.2021 №290 позивачу нарахована індексація за грудень 2018 року та з березня 2019 року по листопад 2019 року, базовий місяць для нарахування індексації є березень 2018 року, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що слід зобов`язати відповідача \~нарахувати та виплатити індексацію позивачу за період січень-лютий 2019 року з врахуванням місяця підвищення (базового місяця) березня 2018 року. Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 з врахуванням базового місяця - місяця призначення позивача на посаду у складі Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України, що мало наслідком зміни посадового окладу, а не будь-якої складової грошового забезпечення, а також за період січень-лютий 2019 року з врахуванням місяця підвищення (базового місяця) березня 2018 року, що судом першої інстанції при постановлення оскаржуваного рішення не враховано. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на зміст спірних правовідносин та правове регулювання таких, враховуючи заперечення відповідача щодо заявленого клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, критерії, з урахуванням яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, пропорційності складності наданих послуг правовому супроводу справи в суді апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката, надану в цій справі, в загальному розмірі 1000 грн. є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг. Вказана сума підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. З огляду на викладене, враховуючи положення ст.317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що при винесені оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Результат розгляду: partial