Рішення адміністративного суду від 2022-04-21 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Черкаської міської Ради, у якому просив: - визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.08.2021 року № 892 щодо відмови [PERSON] у взятті на квартирний облік; - зобов`язати Виконавчий комітет Черкаської міської ради взяти на квартирний облік [PERSON] , як особу що потребує поліпшення житлових умов; - встановити судовий контроль. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся із заявою від 26.07.2021 до виконавчого комітету Черкаської міської ради про взяття на квартирний облік у складі сім`ї трьох осіб: позивач, син, дружина. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.08.2021 № 892 позивачу відмовлено у взятті на квартирний облік з підстав наявністі права власності на 1/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] , а також штучним погіршенням житлових умов, а саме: продажем 30.06.2021 житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач не є потребуючим поліпшення житлових умов. Вважаючи протиправним рішення відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Житловим кодексом УРСР та Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.84 №470, діючих на підставі Постанови Верховної Ради України « Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP» від 12.09.91 № 1545-ХІІ. Відповідно до норм ст. 31 ЖК УРСР - громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Статтею 34 ЖК УРСР встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1)забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2)які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3)які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4)які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5)які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6)які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Наразі, ст. 39 ЖК УРСР передбачено, що громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті. З матеріалів справи убачається, що рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.08.2021 № 892, підставою для відмови у взятті на квартирний облік позивача є п.3 постанови Черкаського облвиконкому та президії Черкаської обласної ради профспілок від 29.12.1984 №396 «Про правила обліку громадян, які потребують покращення житлових умов, і надання їм жилих приміщень», а також штучне погіршення заявником житлових умов шляхом відчуження нерухомого майна. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.08.2021 за позивачем зареєстровано майно, а саме: квартира [ADDRESS] в частці 1/3 та житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно загальна площа вищевказаного майна на одну особу складає 10,5 кв.м., що цілком відповідає зафіксованим нормам на одного члена сім`ї відповідно до Житлового кодексу та Постанови Черкаського облвиконкому та президії Черкаської обласної ради профспілок від 29.12.1984 № 396 « Про правила обліку громадян, які потребують покращення житлових умов, і надання їм жилих приміщень» . Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.06.2021, зареєстрованого за №1324,позивачем відчужено житловий будинок [ADDRESS] . При цьому, до відчуження житлового будинку загальна площа вищевказаного майна на одну особу складала 10,5 кв.м, що відповідає зафіксованим нормам на одного члена сім`ї відповідно до Житлового кодексу та постанови Черкаського облвиконкому та президії Черкаської обласної ради профспілок від 29.12.1984 № 396 «Про правила обліку громадян, які потребують покращення житлових умов, і надання їм жилих приміщень» . Крім того, жодних зазначень, що будинок не придатний для проживання, а ні договір, а ні витяги не містять. Колегія суддів зауважує, що акт складений 12.11.2021 через майже 6 місяців після відчуження майна. Також, позивачем не надано до суду інших допустимих доказів, які б підтвердили що майно, яке було відчужене 30.06.2021 року перебувало у непридатному для проживання стані. Акт обстеження домоволодіння № 98 від 09.10.2019 не містить зазначень, що житловий будинок непридатний для проживання, чи є частково/повністю зруйнованим, а містить лише посилання що будинок використовується, як господарська будівля. Відтак, докази житлово-побутових умов, стану будинку здійсненні після його продажу, а власне довідка про місце проживання позивача і реєстрація місця проживання з 13.07.2021 за адресою: [ADDRESS] здійсненні в чіткій послідовності перед зверненням до відповідача з заявою про поліпшення житлових умов. Колегія суддів зазначає, що для встановлення факту непридатності нерухомого майна (житлового будинку) для проживання (експлуатації) передує певна процедура, кінцевим результатом якої є прийняття рішення відповідним органом місцевого самоврядування про визнання непридатним для проживання в об`єкті нерухомо майна. Наразі, позивачем не надано доказів прийняття рішень органами місцевого самоврядування відповідно до вимог ст. 30, 40 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» , Постанови Ради міністрів УРСР « Про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання» від 26.04.1984р. № 189. Згідно ст. 35 ЖК УРСР, громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів (стаття 96), не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов. Не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов працездатні особи, які не займаються суспільно корисною працею. Відповідно до ст. 151 ЖК УРСР, громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом Української РСР. Відтак, посилання позивача на нежилий стан будинку [ADDRESS] є безпідставні з урахуванням ст. 151 ЖК УРСР, а тому не можуть прийматися до уваги. З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що у зв`язку з виявленням факту штучного погіршення позивачем житлових умов, тобто свідомих, умисних дій, спеціально спрямованих на створення в обхід закону, права на одержання житла в будинках державного і громадського житлового фонду виконавчим комітетом Черкаської міської ради 31.08.2021 на законних підставах прийнято рішення № 829 про відмову у взятті на квартирний облік позивача. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі. Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні. За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи. Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування. За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied