Рішення адміністративного суду від 2022-07-13 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся у суд з позовом до Уповноваженої особи Фонда гарантування вкладів фізичних осіб Волкова Олександра Юрійовича (також далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа-1, Фонд), Публічне акціонерне товариство «Банк «Михайлівський» (далі - третя особа-2, ПАТ «Банк «Михайлівський») про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно не включено [PERSON] до переліку рахунків вкладників, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк «Михайлівський» за рахунок Фонду, у зв`язку із відсутністю ознак нікчемності операцій з переказу грошових коштів відповідно до частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та тим, що кошти на рахунку позивача є вкладом у розумінні цього Закону. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду щодо невключення інформації про рахунок [PERSON] № [NUMBER] у ПАТ «Банк «Михайлівський» до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами Фонду. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду додаткову інформацію щодо [PERSON] як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок коштів Фонду, щодо рахунку № [NUMBER] в ПАТ «Банк «Михайлівський» на суму 66555,00 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Не погоджуючись із судовим рішенням, Фонд подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції зроблено необґрунтовані висновки про те, що позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок Фонду у межах граничного розміру відшкодування. Зазначає, що позивачем було укладено договір позики з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі - ТОВ «ІРЦ»), за умовами якого кошти позивача були передані у власність останнього. Разом з цим апелянт зауважує, що вказаний договір позики є двостороннім, укладеним позивачем безпосередньо з ТОВ «ІРЦ», без участі Банку як повіреного, а тому відповідно кошти, що вносились/отримувались за цим Договором по своїй природі не є вкладом. Ураховуючи дані обставини, відповідач звертає увагу на те, що гарантії, регламентовані Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на позивача не поширюються. У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні. Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав. Судом установлено, що між [PERSON] та ПАТ «Банк «Михайлівський» укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» від 18 лютого 2015 року №980-006-000001001, за умовами якого на ім`я позивача відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в гривні для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касового обслуговування за допомогою платіжних інструментів. Крім того, між [PERSON] та ТОВ «ІРЦ» укладено договір №980-006-000235784 тип договору: «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно)» від 10 травня 2016 року, за умовами якого позивач передав ТОВ «ІРЦ» у власність грошові кошти у розмірі 66555,00 грн на строк не більше, ніж 181 день, а друга сторона зобов`язалась повернути кошти позивачу та виплатити проценти на рахунок позивача № [NUMBER] в ПАТ «Банк Михайлівський». Згідно з платіжним дорученням від 20 березня 2016 року позивачем внесено на рахунок [NUMBER] кошти у розмірі 1321,56 грн, платіжним дорученням від 10 травня 2016 року - у розмірі 1832,00 грн, платіжним дорученням від 15 березня 2016 року - у розмірі 1341,05 грн, платіжним дорученням від 12 листопада 2016 року - у розмірі 9968,00 грн, платіжним дорученням від 16 вересня 2016 року - у розмірі 3084,02 грн. Із наявної у справі виписки по особовому рахунку позивача № [NUMBER] за період з 19 травня 2016 року по 23 травня 2016 року вбачається, що 19 травня 2016 року на рахунок надійшли грошові кошти у розмірі 66555,00 грн від ТОВ «ІРЦ» як повернення коштів згідно з договором №980-006-000235784 від 10 травня 2016 року. Разом із тим, на підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 23 травня 2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23 травня 2016 року до 22 червня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнку Юрію Петровичу на один місяць з 23 травня 2016 року до 22 червня 2016 року включно. Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 13 червня 2016 року №991, яким продовжила строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації з 23 червня 2016 року до 22 липня 2016 року включно. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12 липня 2016 року №1213 про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року та делегування повноважень ліквідатора банку Ірклієнку Юрію Петровичу. У зв`язку із викладеним з 18 липня 2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав виплати гарантованого відшкодування вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський». Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01 вересня 2016 року №1702 змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський». Згідно із зазначеним рішенням всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкову О.Ю. з 05 вересня 2016 року. Судом установлено, що позивача не включено до переліку рахунків вкладників ПАТ «Банк Михайлівський». Відповідно до акта №2 про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 01 червня 2016 року, за підписом Уповноваженої особи Ірклієнка Юрія Петровича, разом із додатком, в якому члени комісії по перевірці правочинів надали пропозицію відповідачу тимчасово обмежити операції з виплат коштів за рахунками фізичних осіб, кошти на які надійшли від ТОВ «ІРЦ». Наказом Уповноваженої особи Ірклієнка Ю.П. від 01 червня 2016 року №42/2 вирішено затвердити результати проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, викладені в акті Комісії №2, та застосувати наслідки нікчемності правочинів (транзакцій) з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів ТОВ «ІРЦ» на рахунки фізичних осіб відповідно до пунктів 7- 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та видати відповідне розпорядження. Не погоджуючись з такими діями відповідача та уважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність правових підстав для не включення інформації про рахунок позивача в ПАТ «Банк «Михайлівський», що належить позивачу, до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами Фонду. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного. Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI (далі - Закон №4452-VI), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №14 від 09 серпня 2012 року (надалі - Положення №14). Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 2 Закону №4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Частиною 1 статті 3 Закону №4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Частина 1 статті 26 Закону №4452-VI визначає, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладником у розумінні пункту 4 частини 1 статті 2 Закону №4452-VI - є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. За правилами частини 1 - 3 статті 27 Закону №4452-VI передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Згідно з частиною 5 статті 27 Закону №4452-VI протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Частина 6 статті 27 Закону №4452-VI визначає, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону. Пунктом 3 розділу ІІІ Положення №14 передбачено, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку. Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ зазначеного Положення перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку. Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку. Відповідно до пункту 5 та 6 розділу ІІІ Положення №14 перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними. Файл csv формується за структурою інформаційного рядка файла "Перелік вкладників" (додаток 9) та за правилами формування csv файлів. Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 37 Закону №4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Згідно з частиною 2 статті 38 Закону №4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Частина 3 статті 38 Закону №4452-VI визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону №4452-VI; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України, 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Відповідно до частини 1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною 2 статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частина 2 статті 215 ЦК України та частина 3 статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною 2 статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду, що здійснює повноваження органу управління банку. Аналогічна правова позиція неодноразово викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду, в тому числі від 04 липня 2018 року по справі №826/1476/15. Водночас Уповноважена особа Фонду фактично визнала нікчемними розрахункові банківські операції з перерахування коштів з одного рахунку на інший. На дату запровадження в Банку тимчасової адміністрації кошти, які позивач передав відповідно до укладених договорів ТОВ "ІРЦ" вже обліковувалися на рахунку позивача, відкритому в ПАТ "Банк Михайлівський", оскільки ТОВ "ІРЦ" достроково повернуло кошти позивачу, у відповідності укладених з позивачем договорів та відповідно до норм чинного законодавства. Так, ПАТ "Банк Михайлівський", виконуючи розрахунковий документ ТОВ «ІРЦ» на переказ коштів на користь позивача, не набув прав на кошти, які переказувались, а тому ПАТ "Банк Михайлівський" не є стороною переказу коштів, а є лише виконувачем своїх зобов`язань за договорами банківського рахунку перед клієнтом, в даному випадку перед ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", забезпечуючи рух коштів від ініціатора до отримувача переказу. Отже, позивач у даному випадку, є вкладником, у розумінні Закону №4452-VI, оскільки між банком та позивачем був укладений договір банківського рахунку на який, власне, й було перераховано ТОВ «ІРЦ» кошти та відсотки. При цьому під час розгляду справи Уповноваженою особою Фонду не надано доказів, які б свідчили, що вчинений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Не надано також і обвинувального вироку суду, в якому було б встановлено вину позивача або посадових осіб ПАТ "Банк Михайлівський" з приводу укладення договорів банківського рахунку. Так, апелянтом не надано доказів на підтвердження факту того, що дії посадових осіб ТОВ «ІРЦ» щодо перерахунку коштів на рахунок позивача суперечать закону. Крім того, операція прийняття і зараховування на рахунок коштів, як і операція з переказу коштів не є правочином між банком та позивачем згідно зі статтею 202 ЦК України. Здійснюючи операції з внесення (перерахування) коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банку. Відповідно до частин 1-3 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України врегульовано Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05 квітня 2001 року №2346-III. Відповідно до пункта 7.1.2 статті 7 Закону №2346-III поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону №2346-III документ на переказ готівки - документ на переказ, що використовується для ініціювання переказу коштів, поданих разом з цим документом у готівковій формі. За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі №826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то стаття 38 Закону №4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею. Аналогічна правова позиція щодо застосування пунктів 7-9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI до правовідносин щодо виникнення наслідків нікчемності договорів банківського вкладу (рахунку), укладених з ПАТ "Банк Михайлівський", викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі №818/1170/17, від 04 березня 2020 року у справі №826/4826/17. Ураховуючи відсутність доказів того, що на вклад позивача не поширюються гарантії на відшкодування коштів, передбачені у частини 4 статті 26 Закону №4452, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для не включення інформації про позивача до Переліку вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду. З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Результат розгляду: denied