Рішення адміністративного суду від 2022-04-11 00:00:00+03

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Хмельницькій області (далі ГУ ДПС у Хмельницькій області), в якому просив: -визнати незаконним рішення заступника голови ДПС України № К/990006020409 від 24.09.2020 року в частині, що сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт нерухомого майна-1/2 частка майнового комплексу за адресою [ADDRESS] в 2019 році повинна становити 67771,30 грн., -визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0007447-5502-2223 від 15.05.2020 року, яким [PERSON] визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт нерухомого майна-1/2 частка майнового комплексу за адресою [ADDRESS] в 2019 році в сумі 67771,30 грн. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 позов задоволено: -визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Хмельницькій області від 15.05.2020 року № 0007447-5502-2223, яким [PERSON] визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в сумі 116179,45 грн. Не погодившись з вказаним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. 10.03.2022 від позивача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач на підставі договору дарування від 45.09.2019 набув права власності на 1/2 частину майнового комплексу, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 7954,5 кв.м. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2019 року у справі № 682/611/19 визнано недійсним договір дарування частини майнового комплексу, укладеного 15 вересня 2009 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Славутського нотаріального округу Хмельницької області, зареєстрованого в реєстрі за № 3890; скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 вересня 2009 року, вчиненої КП "Славутське БТІ", шляхом виключення [PERSON] як власника 1/2 частини нерухомого майна, а саме: майнового комплексу який знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 13.08.2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про скасування державної реєстрації договору дарування, серія та номер: р/н 3890, виданий 15.09.2009 року, Реєстр права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 13616866, 17.09.2009. 15.05.2020 ГУ ДПС у Хмельницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0007447-5502-2223 від 15.05.2020 яким [PERSON] визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в сумі 116179,45 грн. Позивач, не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням оскаржив його в адміністративному порядку до ДПС України. Рішенням ДПС України від 24.09.2020 року № К/990006020409, податкове повідомлення-рішення від 15.05.2020 року за № 0007447-5502-2223 скасовано в частині нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 48408,15 грн., в іншій частині залишено без змін. Вищезазначене слугувало підставою для звернення [PERSON] до суду з даним позовом. Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для його задоволення. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначає Податковий кодекс України. Питання сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовані статтею 266 Податкового кодексу України (далі ПК України). Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка. Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України). Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2. статті 266 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Згідно із підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3. статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. У підпункті 266.5.1 пункту 266.5. статті 266 ПК України зазначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Підпунктами 266.7.1, 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у встановленому цим пунктом порядку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). За змістом пункту 266.8 статті 266 ПК України, у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника-починаючи з місяця, в якому він набув право власності. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності. Підпунктом 60.1.3 пункту 60.1, пункту 60.4 статті 60 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі. У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу. З матеріалів справи слідує, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в 2019 році [PERSON] був власником 1/2 частину нерухомого майна, а саме: 1/2 частини майнового комплексу який знаходиться в [ADDRESS] . В 2020 році відповідач провів обчислення та нарахування податку позивачу на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік та сформував податкове повідомлення-рішення від 15.05.2020 року № 0007447-5502-2223, яким [PERSON] визначено податкове зобов`язання в сумі 116179,45 грн., з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. В подальшому, ДПС України за наслідками розгляду адміністративної скарги позивача, прийнято рішення від 24.09.2020 №К/990006020409, яким скасовано податкове повідомлення-рішення від 15.05.2020 року № 0007447-5502-2223 в частині нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 48408,15 грн., що право власності позивача на вказане вище майно було скасовано на підставі рішення суду та зареєстровано у Відомостях з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13.08.2019 року і лише до цієї дати позивач є платником податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. В той же час, на переконання позивача, останній взагалі не має в 2019 році обов`язку сплачувати податок за нерухоме майно- 1/2 частину майнового комплексу який знаходиться в [ADDRESS] , оскільки договір на підставі якого він набув право власності на вказане майно визнаний недійсним. Надаючи правову оцінку доводам позивача в цій частині, колегія суддів виходить із такого. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно з рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2019 року у справі № 682/611/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , визнано недійсним договір дарування частини майнового комплексу, укладеного 15 вересня 2009 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Славутського нотаріального округу Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за № 3890 та скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 вересня 2009 року, вчиненої КП "Славутське БТІ", шляхом виключення [PERSON] як власника 1/2 частини нерухомого майна, а саме: майнового комплексу який знаходиться в [ADDRESS] . Отже, виходячи із норм ч. 1 ст. 236 ЦК України, з моменту набуття судовим рішенням у справі № 682/611/19 вказаний договір вважається недійсним з моменту його вчинення-15.09.2009. Таким чином, зважаючи на те, що договір дарування від 15 вересня 2009 року визнаний судом недійсним з моменту його вчинення, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що дата внесення запису державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування права власності [PERSON] як власника 1/2 частини нерухомого майна, а саме: майнового комплексу який знаходиться в [ADDRESS] , не впливає на обов`язок контролюючого органу проводити нарахування податку, так як на підставі рішення суду позивач фактично не набув права власності на вказане нерухоме майно. Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Згідно частин першої третьої статі 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 73 КАС України врегульовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необгрунтованість нарахування контролюючим органом позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт нерухомого майна на підставі податкового повідомлення-рішення № 0007447-5502-2223 від 15.05.2020 року, яким [PERSON] визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт нерухомого майна-1/2 частка майнового комплексу за адресою [ADDRESS] у 2019 році. Поряд цим, колегія суддів зазначає, що дійшовши обгрунтованих висновків про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд першої інстанції помилковий вказав, що останнє підлягає скасуванню на суму 116179,45 грн. Такий висновок суду першої інстанції базується на тому, що ГУ ДПС України у Хмельницькій області на підставі рішення ДПС України не надіслало позивачу в установленому порядку податкове повідомлення-рішення яке містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу та не надало доказів його надходження до платника податків. В той же час суд першої інстанції залишив поза увагою, що податкове повідомлення-рішення № 0007447-5502-2223 від 15.05.2020 року, скасовано ДПС України в частині нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 48408,15 грн. Крім того, як вказано в апеляційній скарзі та не спростовано позивачем, в інтегрованій картці останнього, на підставі рішення ДПС України від 24.09.2020 №К/990006020409 проведено зменшення нарахування по податковому повідомленню-рішенню № 0007447-5502-2223 від 15.05.2020 року на суму 48408,15 грн. Варто зазначити і про те, що як свідчить зміст позовної заяви, [PERSON] просив скасувати податкове повідомлення-рішення № 0007447-5502-2223 в частині нарахування грошового зобов`язання на суму 67771,30 грн. Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, однак дійшовши правильного висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не врахував, що останнє вже частково скасоване ДПС України. Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За правилами ч.4ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в резолютивній частині.

Результат розгляду: partial