Рішення адміністративного суду від 2022-07-13 00:00:00+03

30.09.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Львівській обл. щодо незарахування до його трудового (страхового) стажу періодів роботи: на Мегіно-Кангалуському лісопункті (Міністерство паливної промисловості Якутської Автономної РСР «Якуттоплеспром» Мегіно-Кангалуський лісопункт) з 01.07.1982р. по 28.02.1983р., на Усть-Алданському лісопункті з 15.12.1984р. по 01.12.1987р., на Мегіно-Кангалуському лісопункті з 11.12.1987р. по 15.11.1988р., на Мегіно-Кангалуському лісопункті (Міністерство паливної промисловості Якутської Автономної РСР «Якуттоплеспром» Мегіно-Кангалуський лісопункт) з 10.04.1986р. по 10.11.1986р., на Мегіно-Кангалуському лісопункті (Міністерство паливної промисловості Якутської Автономної РСР «Якуттоплеспром» Мегіно-Кангалуський лісопункт) з 17.11.1986р. по 05.06.1989р.; зобов`язати пенсійний орган зарахувати позивачу до трудового (страхового) стажу періоди роботи на Мегіно-Кангалуському лісопункті (Міністерство паливної промисловості Якутської Автономної РСР «Якуттоплеспром» Мегіно-Кангалуський лісопункт) з 01.07.1982р. по 28.02.1983р., на Усть-Алданському лісопункті з 15.12.1984р. по 01.12.1987р., на Мегіно-Кангалуському лісопункті з 11.12.1987р. по 15.11.1988р., на Мегіно-Кангалуському лісопункті (Міністерство паливної промисловості Якутської Автономної РСР «Якуттоплеспром» Мегіно-Кангалуський лісопункт) з 10.04.1986р. по 10.11.1986р., на Мегіно-Кангалуському лісопункті (Міністерство паливної промисловості Якутської Автономної РСР «Якуттоплеспром» Мегіно-Кангалуський лісопункт) з 17.11.1986р. по 05.06.1989р.; стягнути з ГУ ПФ України у Львівській обл. за рахунок бюджетних асигнувань на користь [PERSON] судовий збір в сумі 908 грн. (а.с.1-4). Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.62-63). Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.02.2022р. (із урахування ухвали суду від 01.02.2022р. про виправлення описки в судовому рішенні) заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. щодо незарахування до трудового (страхового) стажу [PERSON] періодів роботи: на Мегіно-Кангалуському лісопункті (Міністерство паливної промисловості Якутської Автономної РСР «Якуттоплеспром» Мегіно-Кангалуський лісопункт) з 01.07.1982р. по 28.02.1983р., на Усть-Алданському лісопункті з 15.12.1984р. по 01.12.1987р., на Мегіно-Кангалуському лісопункті з 11.12.1987р. по 15.11.1988р., на Мегіно-Кангалуському лісопункті (Міністерство паливної промисловості Якутської Автономної РСР «Якуттоплеспром» Мегіно-Кангалуський лісопункт) з 10.04.1986р. по 10.11.1986р., на Мегіно-Кангалуському лісопункті (Міністерство паливної промисловості Якутської Автономної РСР «Якуттоплеспром» Мегіно-Кангалуський лісопункт) з 17.11.1986р. по 05.06.1989р.; зобов`язано пенсійний орган зарахувати позивачу до трудового (страхового) стажу періоди роботи на Мегіно-Кангалуському лісопункті (Міністерство паливної промисловості Якутської Автономної РСР «Якуттоплеспром» Мегіно-Кангалуський лісопункт) з 01.07.1982р. по 28.02.1983р., на Усть-Алданському лісопункті з 15.12.1984р. по 01.12.1987р., на Мегіно-Кангалуському лісопункті з 11.12.1987р. по 15.11.1988р., на Мегіно-Кангалуському лісопункті (Міністерство паливної промисловості Якутської Автономної РСР «Якуттоплеспром» Мегіно-Кангалуський лісопункт) з 10.04.1986р. по 10.11.1986р., на Мегіно-Кангалуському лісопункті (Міністерство паливної промисловості Якутської Автономної РСР «Якуттоплеспром» Мегіно-Кангалуський лісопункт) з 17.11.1986р. по 05.06.1989р.; стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України у Львівській обл. сплачений судовий збір в сумі 908 грн. (а.с.77-84, 86-87). Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України у Львівській обл., який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.89-91). Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що органи пенсійного фонду діють в межах наданих повноважень та чинних нормативно-правових актів з питань пенсійного забезпечення. Обов`язковою умовою для призначення пенсії за віком за нормами Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є наявність необхідного страхового стажу та досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку. Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягання віку 60 років та за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01.01.2021р. по 31.12.2021р. не менше 28 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого ч.1 ст.26 вказаного Закону, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки, мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2024р. по 31.12.2024р. - від 21 до 31 років. Судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що згідно з поданими документами загальний (страховий) стаж [PERSON] становить 27 років 01 місяць 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Крім того, для зарахування трудового стажу періодів роботи за записами трудової книжки необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких працював заявник, на підставі первинних документів за час виконання роботи або встановити факт належності цього документу заявнику в судовому порядку (п.26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для перерахунку пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р.). У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про працівника чи роботу, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис (п.2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затв. наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993). У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то є недійсний» і зазначається нове формулювання (п.2.10 зазначеної Інструкції). Іншого способу виправлення записів у трудовій книжці вказана Інструкція не передбачає. За таких умов правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] є відсутніми. Крім цього, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти ПФ використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів ПФ. Забороняється використання коштів ПФ на цілі, не передбачені цим Законом. Відтак, не погоджується із задоволенням позовної вимоги позивача про стягнення з ГУ ПФ України у Львівській обл. судових витрат. Позивачем [PERSON] скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає апеляційну скаргу необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.122-127). Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Водночас, колегія суддів не убачає підстав для задоволення клопотання апелянта про розгляд справи в присутності сторін (а.с.91), оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Апелянтом подану апеляційну скаргу, в якій детально та послідовно обґрунтовано свою правову позицію по справі; позивачем скеровано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній висловив своє бачення щодо правильності вирішення спору; будь-яких нових доказів сторони не представили. Звідси, правових підстав для висновку про те, що справу необхідно розглядати в судовому засіданні, колегія суддів не убачає. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28.05.2021р., 07.06.2021р., 05.07.2021р. та 15.07.2021р. позивач [PERSON] звертався до відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. із заявами щодо призначення пенсії за віком (а.с.9-10, 13, 16, 20-21, 24-25). При цьому, вік позивача становив 60 років, а страховий стаж склав 28 років. За результатами поданих позивачем документів відповідачем були прийняті рішення про відмову у призначенні пенсії за віком № 134550012728 від 02.06.2021р., від 16.06.2021р., від 09.07.2021р., від 23.07.2021р. (а.с.11, 17, 23). Із змісту прийнятих відповідачем рішень слідує, що: рішення № 134550012728 від 09.07.2021р., - страховий стаж позивача становить 27 років 03 місяці 03 дні; до страхового стажу не зараховано період військової служби з 11.11.1979р. по 25.11.1981 - у трудовій книжці відсутня дата видачі військового квитка, періоди роботи з 01.07.1982р. по 29.02.1983р. - запис не завірений печаткою, з 17.11.1986р. по 05.06.1989р. - є виправлення в даті підстави звільнення, з 11.12.1987р. по 15.11.1987р. - є виправлення в даті підстави прийому на роботу, що с порушенням Інструкції про порядок ведені трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затв. постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974р.; рішення № 134550012728 від 16.06.2021р., - страховий стаж позивача становить 27 років 03 місяці 03 дні; до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.07.1982р. по 29.02.1983р., оскільки в записі про звільнення дописана дата видання наказу іншим кольором чорнил, з 20.04.1985р. по 31.10.1985р., оскільки відсутній запис про звільнення; з 10.04.1986р. по 10.11.1986р., оскільки в записах про працевлаштування та звільнення виправлена дата видання наказу; з 17.11.1986р. по 05.06.1989р., оскільки в записі про звільнення виправлена дата видання наказу; з 11.12.1987р. по 15.11.1988р., оскільки в записі про працевлаштування виправлена дата видання наказу. Період проходження військової служби з 11.11.1979р. по 25.11.1981р. потребує додаткового уточнення, оскільки дата призову на військову службу дописана іншим кольором чорнил; рішення № 134550012728 від 09.07.2021р., - страховий стаж позивача становить 27 років 03 місяці 11 днів. При цьому, до страхову стажу позивача не зараховано період роботи з 01.07.1982р. по 28.02.1983р., оскільки дата звільнення дописана іншим чорнилом; з 15.12.1984р. по 01.12.1987р. зараховано до стажу частково, відповідно до довідки про заробітну плату, оскільки в трудовій книжці за цей період допущені виправлення; з 11.12.1987р. по 15.11.1988р., оскільки допущено виправлення в даті наказу про прийняття на роботу; з 10.04.1986р. по 10.11.1986р., оскільки є наявними виправлення в даті наказу про прийняття і звільнення з роботи; з 17.11.1986р. по 05.06.1989р., оскільки є наявне виправлення в даті наказу про звільнення з роботи; рішення № 134550012728 від 23.07.2021р. - страховий стаж позивача становить 27 років 01 місяць 25 днів. При цьому, до страхову стажу позивача не зараховано період роботи з 01.07.1982р. по 28.02.1983р., оскільки дата звільнення дописана іншим чорнилом; з 15.12.1984р. по 01.12.1987р. зараховано до стажу частково, відповідно до довідки про заробітну плату, оскільки в трудовій книжці за цей період допущені виправлення; з 11.12.1987р. по 15.11.1988р., оскільки є наявними виправлення в даті наказу про прийняття на роботу; з 10.04.1986 по 10.11.1986р., оскільки є наявними виправлення в даті наказу про прийняття і звільнення з роботи; з 17.11.1986р. по 05.06.1989р., оскільки є наявне виправлення в даті наказу про звільнення з роботи. Відповідно до матеріалів справи та записів у трудових книжках позивача серії [NUMBER] від 06.08.1979р. та серії [NUMBER] від 11.11.1985р. позивач у спірні періоди здійснював наступну трудову діяльність: з 01.07.1982р. по 28.02.1983р. працював слюсарем-електриком 5 розряду на Мегіно-Кангалуському лісопункті; з 15.12.1984р. по 01.12.1987р. працював столяром будівництва 4-х квартирного будинку на Усть-Алданському лісопункті; з 11.12.1987р. по 15.11.1988р. працював столяром по будівництву на Мегіно-Кангалуському лісопункті; з 10.04.1986р. по 10.11.1986р. працював столяром на Мегіно-Кангалуському лісопункті; з 17.11.1986 по 05.06.1989 працював столяром на Мегіно-Кангалуському лісопункті (а.с.36-45). Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи. Позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому помилкове заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом ПФ України рішення про відмову у призначенні пенсії та незарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. За загальним правилом формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення. Статтею 1 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що: пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 вказаного Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Згідно з ст.24 наведеного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1). Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.2). Відповідно до ч.4 ст.24 зазначеного Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно з приписами ст.62 Закону України № 1788-ХІІ від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Також відповідно до ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р. затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до п.3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної \~плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Отже, із змісту вказаних норм слідує однозначний висновок про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи), виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи. У період, коли позивачу оформлялися наявні трудові книжки, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань № 162 від 20.06.1974р. Відповідно до абз.1 п.1.1 цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (п.2.1 згаданої Інструкції). Згідно з абз.1, 2, 4 п.2.2 вказаної Інструкції заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Відповідно до п.2.3 зазначеної Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів. У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (п.2.5 згаданої Інструкції). Згідно з п.2.9 цієї Інструкції у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. Відповідно до абз.1 - 3 п.2.13 зазначеної Інструкції у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993р. Отже, діючим законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено. Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому помилкове (неточне, некоректне) заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом ПФ України рішення про відмову у призначенні пенсії та незарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту особи. Відповідно до постанови КМ України № 301 від 27.04.1993р. «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його право на отримання належного пенсійного забезпечення. Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах. Дописи іншим чорнилом та виправлення в трудовій книжці не можуть бути підставою для незарахування до страхового стажу відповідних періодів та, відповідно, відмови особі у призначенні пенсії, оскільки свідчить лише про недотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки роботодавцем. В постанові Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу працівника, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки останній не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Верховний Суд у постанові від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. У постанові від 21.02.2020р. у справі № 291/99/17 Верховний Суд висловив думку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії. Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів підкреслює, що трудовим законодавством не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Водночас, за загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії. Додатково колегія суддів підкреслює, що згідно з ч.3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Відтак, територіальними органами ПФ України не дотримані державні гарантії реалізації позивачем як застрахованою особою, своїх прав, передбачених Законами України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, із змісту записів наданих трудових книжок встановлено, що позивач у спірні періоди працював на Мегіно-Кангалуському лісопункті (з 01.07.1982р. по 28.02.1983р., з 10.04.1986р. по 10.11.1986р., з 11.12.1987р. по 15.11.1988р., з 17.11.1986р. по 05.06.1989р.); на Усть-Алданському лісопункті (з 15.12.1984р. по 01.12.1987р.). Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача та враховуючи те, що позивач звертався з заявою про призначення/перерахунок пенсії саме до ГУ ПФ України у Львівській обл., яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії, суд першої інстанції підставно зобов`язав пенсійний орган зарахувати [PERSON] до трудового (страхового) стажу спірні періоди роботи на Мегіно-Кангалуському та Усть-Алданському лісопунктах. Посилання апелянта на помилкове стягнення з нього сплаченого позивачем судового збору колегія суддів відхиляє, оскільки останні суперечать приписам ст.139 КАС України. Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення заявленого позову із вищевказаних мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача. За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України у Львівській обл. З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Результат розгляду: denied