Рішення адміністративного суду від 2022-10-17 00:00:00+03

в січні 2022 позивач звернувся до суду з позовом до Управління Державної казначейської служби України у Красилівському районі Хмельницької області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач \~подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права. Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу. Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 14 липня 2022 року, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, \~колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.09.2021 у справі № 560/5032/21, яке набрало законної сили 11.10.2021, адміністративний позов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області було задоволено, стягнуто з Відділу освіти, культури, молоді та спорту Красилівської районної державної адміністрації на користь Управління заборгованість по сплаті штрафних та фінансових санкцій на суму 8426,17 грн. 12.11.2021 у вказаній справі виданий виконавчий лист. 23.11.2021 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області звернулось до Управління Державної казначейської служби України у Красилівському районі з заявою про примусове виконання вказаного виконавчого листа. Виконавчий лист про стягнення з Відділу освіти, культури, молоді та спорту Красилівської районної державної адміністрації на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області заборгованості по сплаті штрафних та фінансових санкцій на загальну суму 8426,17 грн. був повернутий відповідачем без виконання повідомленням від 06.12.2021 за №02-17-06/1701 з посиланням на п. п. 3 пункту 9 Порядку №845, оскільки боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейської служби. Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII (далі Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частинами 1,2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» N1404-VIII передбачено, що у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2011 № 845. За змістом п. 2 Порядку № 845 боржники - це визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання; стягувачі - фізичні та юридичні особи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів, державні органи (посадові особи) за рішеннями про стягнення коштів в дохід держави. Підстави для повернення виконавчого документа стягувачу передбачені пунктами 9 -9-2 Порядку. Відповідно до п. п. 3 пункту 9 Порядку №845 орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган згідно із Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Отже, п. п. 3 пункту 9 Порядку №845 не підлягає застосуванню для повернення виконавчого листа у випадку, коли боржником, який не має відкритих рахунків в органі казначейства, є державний орган, на який розповсюджується дія норм Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Положеннями ч.1 статті 2 Закону України від 05 червня 2012 N4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (далі - Закон N 4901-VI) передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Як вбачається зі змісту частин 1,2 статті 3 Закону N 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Частина 2 статті 2 Закону N4901-VI передбачає, що дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за яким є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності. З матеріалів справи встановлено, що боржником у виконавчому листі, виданому по справі 560/5032/21, є Відділ освіти, культури, молоді та спорту Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області, а стягувачем - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області. Водночас, колегія суддів звертає увагу, що місцева державна адміністрація, до структури якої належить Відділ освіти, культури, молоді та спорту Красилівської районної державної адміністрації, є місцевим органом виконавчої влади, отже входить до системи органів виконавчої влади. У той же час, Фонд соціального страхування України за змістом частин 2,4 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням. Таким чином, Фонд соціального страхування України та його управління не належать до суб`єктів, визначених ч. 2 статті 2 Закону N 4901-VI. З огляду на вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, а стягувачем Фонд соціального страхування України або його відділення, підлягає виконанню органом Казначейської служби в порядку, визначеному Законом N4901-VI навіть якщо боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства. Тобто, сама по собі відсутність рахунку, відкритого у органах Казначейства, у державного органу, який є боржником за виконавчим листом, який виконується відповідно до Закону N 4901-VI, не може бути підставою для повернення такого виконавчого листа без виконання на підставі п.п. 3 пункту 9 Порядку №845. Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що \~дії Управління Державної казначейської служби України у Красилівському районі щодо повернення без виконання виконавчого листа по справі №560/5032/21 на підставі п.п. 3 пункту 9 Порядку №845 є протиправними. Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи. Суд зауважує, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі. Проте, відповідач ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції на спростування доводів позивача щодо протиправності повернення позивачу виконавчого листа без виконання не надав. Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд \~вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,\~316 КАС України\~суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Результат розгляду: denied