Рішення адміністративного суду від 2022-09-22 00:00:00+03

08.02.2021 [PERSON] звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі Управління), просила: визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлену листом про відмову у зарахуванні позивачу до страхового стажу періоди роботи з квітня 1996 року по лютий 2000 року у спілці «Дніпро», ТзОВ «Дніпро», з квітня 2000 по 2002 рік у ТзОВ «Агрофірма «Дніпро», з квітня 2002 року по серпень 2002 року у ПАП «Ранкова зоря» с. Малі Бірки Гусятинського району Тернопільської області з травня 2003 по липень 2003 року у ТзОВ «Самолози» смт. Гусятин; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи з квітня 1996 року по лютий 2000 року у спілці «Дніпро», ТзОВ «Дніпро», з квітня 2000 по 2002 рік у ТзОВ «Агрофірма «Дніпро», з квітня 2002 року по серпень 2002 року у ПАП «Ранкова зоря» с. Малі Бірки Гусятинського району Тернопільської області з травня 2003 по липень 2003 року у ТзОВ «Самолози» смт. Гусятин та призначити пенсію за віком відповідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», провівши перерахунок пенсії з 12.10.2021. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлену листом від 20.12.2021 №7706-7896/Р-02/8-1900/21 в призначенні пенсії [PERSON] у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу [PERSON] період роботи з 01.04.1996 по 31.12.2002 у селянській спілці «Дніпро», ТзОВ «Дніпро», ТзОВ «Агрофірма «Дніпро», ПАП «Ранкова зоря» с. Малі Бірки Гусятинського району Тернопільської області згідно трудової книжки [NUMBER] від 18.03.1980, повторно розглянути заяву [PERSON] від 24.11.2021 про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Суд першої інстанції вказав, що лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу. Суд першої інстанції зазначив, що є відомості про відпрацьовані людино-дні за спірний період. Також вказав, що спірний період роботи підтверджується архівними виписками від 03.12.2019 №№2242, 2244, 2246, та архівними довідками про трудовий стаж від 03.12.2019 №2241, 2243, 2245, копії яких містяться в матеріалах справи. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період. Суд першої інстанції зазначив, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, та звернув увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд першої інстанції вважав за необхідне, застосовуючи частину 2 статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути подану позивачкою заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти відповідне рішення. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що за правилами підтвердження трудового стажу, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою. Скаржник вказує, що згідно з даними електронної пенсійної справи, страховий стаж на час звернення позивача за призначенням пенсії становив 22 роки 05 місяців та 04 дні. Скаржник зазначає, що із записів трудової книжки позивача вбачається, що під час проведення записів про роботу у зазначений період, під заголовком розділу 3 «Відомості про роботу» відсутні записи у графі 1 щодо порядкового номера відповідного запису, незважаючи на те, що записи із відомостями про роботу на інших підприємства здійснено у точній відповідності до вимог Закону. Скаржник вказує, що незважаючи, що позивач 31.12.2002 звільнена з роботи за угодою сторін із ПАП «Ранкова зоря», під цим записом проведено нечіткий відтиск печатки, ймовірно ТзОВ «Дніпро», з яким вона перебувала у трудових відносинах лише до 11.03.2000. Скаржник вважає, що підстави для зарахування періоду роботи позивача з 01.04.1996 по 31.12.2002 відсутні, оскільки зазначені записи є неточними та містять неправильні відомості. Також зазначає, що оскільки страховий стаж позивача становить 22 років 05 місяців та 04 днів, підстав для призначення [PERSON] пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не вбачається. Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає. Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , 24.11.2021 звернулась в Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком. Листом Управління від 20.12.2021 [PERSON] повідомлено, що 29.11.2021 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно з електронної пенсійної справи страховий стаж становить 22 роки 05 місяців 04 дні. До страхового стажу не враховано період роботи з 01.04.1996 по 31.12.2002, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення не засвідчений відбитком печатки та підписом відповідальної особи. В архівних довідках від 03.12.2019 №№2241, 2242, 2243, 2244 зазначено по батькові «Степ.», в довідках №№2245, 2246 зазначено по батькові « [PERSON] », в довідці №2248 «Ст.», що не відповідає паспортним даним. Крім того, вказано, що в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані за цей період. Враховуючи зазначене, архівні довідки про підтвердження стажу направлено до відділу контрольно-перевірочної роботи для проведення зустрічної перевірки відповідності цих довідок первинним документам. Вважаючи таку відмову протиправною, [PERSON] звернулась з позовом до суду. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей. Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон №1058-IV). Згідно з положеннями статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до частин 3, 4 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Суд апеляційної інстанції зауважує, що страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року. До 1 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж). Таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж. Відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років. Як вбачається з матеріалів справи, до стажу роботи позивача не зарахований період роботи з 01.04.1996 по 31.12.2002 через недоліки в заповненні трудової книжки позивача та архівних довідках, а також відсутності в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування даних за цей період. Зазначені Управлінням підстави не врахування вказаного стажу суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, з огляду на наступне. В спірний період роботи позивача діяли норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), відповідно до частини 1 статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Згідно з статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Аналогічна норма закріплена частиною 1 статті 48 КЗпП України. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У пункті 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. При цьому, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Вказане узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), від 23.04.2019 (справа №593/1452/16-а), від 30 вересня 2021 року (справа №300/860/17). З долученої до матеріалів справи копії трудової книжки позивача вбачається, що така містить інформацію про трудовий стаж позивача з відповідним записом про прийняття \~ [PERSON] на роботу членом ланки в с/с «Дніпро» Гусятинського району, 29.12.1998 переведена на роботу в ТзОВ «Дніпро»; 11.03.2000 переведена на роботу в ТзОВ «Агрофірму «Дніпро»; 01.04.2002 переведена на роботу в ПВП «Ранкова зоря»; 31.12.2002 звільнена з роботи за згодою двох сторін. Спірний період роботи підтверджується архівними виписками від 03.12.2019 №№2242, 2244, 2246, та архівними довідками про трудовий стаж від 03.12.2019 №2241, 2243, 2245, копії яких містяться в матеріалах справи. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Та обставина, що під записом про звільнення позивача з роботи за угодою сторін із ПАП «Ранкова зоря» проведено нечіткий відтиск печатки, а також відсутні записи у графі 1 щодо порядкового номера відповідних записів, не робить документи, які засвідчені такою печаткою, неправдивими. Доказів, на підтвердження недостовірність таких записів, відповідачем суду першої та апеляційної інстанції не надано, в матеріалах справи такі докази відсутні. Щодо відсутності даних у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування за цей період, то суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування Відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, внесення відповідних даних до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, в тому числі за періоди до 1 січня 2004 року, не є обов`язком позивача як працівника, а тому, за умови підтвердження роботи особи на підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, відсутність відповідних даних не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Окрім того, право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись, тому на цю особу не може покладатись відповідальність за їх збереження. Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з врахуванням взаємозарахування до 1 січня 2004 року трудового стажу до страхового стажу, за наявності у трудовій книжці позивача записів про трудову діяльність у спірні періоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірний період роботи позивачки з 01.04.1996 по 31.12.2002 підлягає зарахуванню до загального страхового стажу для призначення пенсії. Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції у відповідній частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції. Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності відмови позивачу у зарахуванні періоду роботи з 01.04.1996 по 31.12.2002, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають. Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2022 відстрочено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Тернопільській області сплату 126,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги до винесення рішення судом апеляційної інстанції, однак доказів сплати судового збору скаржником не надано, сплату такого судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому такий слід стягнути рішенням суду.

Результат розгляду: granted