Рішення адміністративного суду від 2023-07-13 00:00:00+03

26.09.2022 року Департамент патрульної поліції (далі ДПП, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі ВПВР, відповідач) та з урахуванням прийнятої судом заяви про уточнення позовних вимог від 29.11.2022 (а.с. 151-154) просив: - визнати незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 17.06.2022 у виконавчому провадженні №69247906 та не вжиття дій щодо закриття виконавчого провадження №69247906; - скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 17.06.2022 у виконавчому провадженні №69247906, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялим М.Г.; - скасувати постанову про накладення штрафу від 04.08.2022 в розмірі 5100,00 грн. у виконавчому провадженні №69247906, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялим М.Г.; - скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 17.06.2022 у сумі 402,96 грн. у виконавчому провадженні №69247906, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялим М.Г.; - визнати незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 09.08.2022 у виконавчому провадженні [NUMBER] та не вжиття дій щодо закриття виконавчого провадження [NUMBER]; - скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 09.08.2022 у виконавчому провадженні [NUMBER], винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Волховським Т.О.; - скасувати постанову про стягнення витрат виконавчого провадження від 09.08.2022 у сумі 402,96 грн. у виконавчому провадженні [NUMBER], винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковським Т.О. - скасувати постанову про накладення штрафу від 25.10.2022 в розмірі 10200 грн. у виконавчому провадженні №69247906, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялим М.Г. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо вчинення дій у виконавчому провадженні №69247906 за наявності підстав для його закінчення на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII. Визнано протиправними та скасовано постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення штрафу від 04.08.2022 та від 25.10.2022 ВП №69247906. Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження №69247906 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII. Визнано протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягала у тривалому зволіканні із вирішенням клопотання боржника про закінчення виконавчого провадження [NUMBER] на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII. Зобов`язано відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження [NUMBER] на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь Департаменту патрульної поліції 3038,36 грн. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, його оскаржив третя особа [PERSON] подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 16.01.2023 року та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі № 380/11672/21, яким визнано протиправним і скасовано наказ Департаменту патрульної поліції № 494о/с від 14.06.2021 по особовому складу в частині призначення по управлінню патрульної поліції у Львівській ооласті старшого лейтенанта поліції [PERSON] (0002154) інспектором взводу №1 роти №3 батальйону №4; поновлення [PERSON] на посаді інспектора взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції з 16.06.2021; Зобовязання Департаменту патрульної поліції нарахувати та виплатити [PERSON] різницю у грошовому забезпеченні між посадою інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №4 управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та посадою інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції за період з 16.06.2021 по день фактичного поновлення на посаді не виконане, а тому підстав закінчувати виконавчі провадження в державних виконавців не було. Апелянт також зазначає, що виконання рішення про поновлення на роботі (виконавче провадження [NUMBER]) вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обовязків. Натомість в даному випадку позивач зазначає, що він не був повідомлений про наявність наказу про поновлення на роботі, йому не було фактично забезпечено доступ до роботи і можливість виконання своїх попередніх обовязків. Також вказує, що до сих пір не відмо чи внесено боржником відповідні записи до трудової книжки. Щодо висновків суду про необхідність закінчення виконавчого провадження № 69247906 то апелянт зазначає, що надання боржником лише розрахунку перерахунку грошового забезпечення безумовно не підтверджує правильність нарахування різниці між посадами, яку позивач займав до незаконного звільнення та після незаконного переведення на іншу посаду. Для належного перерахунку та виплати йому коштів згідно рішення суду боржник зобовязаний був подати державному виконавцю наказ про встановлення розміру посадових окладів по посадах у відповідні періоди та докази виплати стягувачу нарахованих коштів. Зазначає, що навіть тих сум, які зазначив боржник в розрахунку, йому не було виплачено, доказів виплати Департаментом патрульної поліції суду не надано, як і не надано державному виконавцю. Також апелянт зазначає, що ухвала суду про залучення його до участі в справі третьою особою йому не надходила та в матеріалах справи відсутні докази направлення на його адресу вказаної ухвали суду, що свідчить про порушення судом вимог КАС України. Апелянт також вважає, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та окрім того визнав протиправними дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), а не самого державного виконавця, що не передбачено приписами ч.1 ст.287 КАС України. Позивач, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу, не погоджується з доводами апелянта, вважає оскаржуване судове рішення обгрунтованим та законним, просить залишити його без змін. В судовому засіданні апелянт та його представник надали пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову. В судовому засіданні 15.06.2021 та 06.07.2021 представник позивача надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, просила оскаржуване судове рішення залишити без змін. Відповідач будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі. Клопотання позивача про перенесення розгляду справи 13.07.2023 на іншу дату через неможливість забезпечити явку представника судом відхилене у зв`язку з відсутністю доказів його обгрунтування. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, Львівський окружний адміністративний суд 10.01.2022 прийняв рішення №380/11672/21, відповідно до якого вирішив спір щодо незаконного переведення поліцейського на іншу посаду без його згоди: - визнав протиправним і скасував наказ Департаменту патрульної поліції №494о/с від 14.06.2021 «По особовому складу» в частині призначення по управлінню патрульної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції [PERSON] (0002154) інспектором взводу №1 роти №3 батальйону №4; - поновив [PERSON] на посаді інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції з 16.06.2021; - зобов`язав Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити [PERSON] різницю у грошовому забезпеченні між посадою інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №4 управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та посадою інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції за період з 16.06.2021 по день фактичного поновлення на посаді. Вказане вище судове рішення у справі №380/11672/21 набрало законної сили 10.02.2022. В подальшому, 03.03.2022 ДПП видав наказ №570о/с, на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнив з 03.03.2022 зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції [PERSON] , інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №4 управління патрульної поліції у Львівській області, із відрахуванням із його грошового забезпечення за 25 діб надмірно нарахованої частини чергової оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини року. Судом встановлено, що ДПП перед звільненням [PERSON] зі служби зробив «Розрахунок різниці у грошовому забезпеченні між посадою інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №4 управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та посадою інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції за період з 16.06.2021 по день фактичного поновлення на посаді відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 у справі №380/11672/21». Відповідно до цього розрахунку, різниця у грошовому забезпеченні за період виконання нижчеоплачуваної роботи за період з 16.06.2021 по 03.03.2021 становить 9708,16 грн. (а.с.144). Відповідно до відомостей розрахункового листа за березень 2022 року (а.с.145), [PERSON] нараховано на виконання рішення суду 9708,16 грн., вирахувано за надмірно використану відпустку у 2022 році 11331,42 грн., а також нараховано грошове забезпечення за три дні березня 2022 року; як наслідок підлягало виплаті - 188,85 грн. Як вбачається з матеріалів справи, на примусове виконання рішення у справі №380/11672/21 Львівський окружний адміністративний суд 12.04.2022 видав два виконавчі листи з відомостями про набрання рішенням суду законної сили 10.02.2022: 1) в частині поновлення [PERSON] на раніше займаній посаді; 2) в частині зобов`язання ДПП нарахувати та виплатити [PERSON] різницю у грошовому забезпеченні. ДПП НП України 04.07.2022 прийняв наказ №895 о/с від 04.07.2022 «По особовому складу», відповідно до якого на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 №380/11672/21 скасував пункт наказу Департаменту патрульної поліції від 14.06.2021 №494о/с в частині призначення старшого лейтенанта поліції [PERSON] (0002154) інспектором взводу №1 роти №3 батальйону №4 управління патрульної поліції у Львівській області; поновив [PERSON] на посаді інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції з 16.06.2021; постановив виплатити [PERSON] різницю у грошовому забезпеченні між посадою інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №4 управління патрульної поліції у Львівській області та посадою інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області за період з 16.06.2021 по день фактичного поновлення на посаді; вніс зміни до наказу №570 о/с від 03.03.2022 та виклав його в новій редакції, а саме в частині звільнення зі служби в поліції з 03.03.2022 старшого лейтенанта поліції [PERSON] інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області із відрахуванням грошового забезпечення за 25 діб надмірно нарахованої частини чергової оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини року, установивши премію за березень 2022 року в розмірі 102,731 грн.. З приводу виконавчого провадження № 69247906 колегія суддів зазначає наступне: [PERSON] 16.06.2022 звернувся із заявою до ВПВР від 09.06.2022 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №380/11672/21 від 12.04.2022 в частині зобов`язання ДПП нарахувати та виплатити йому різницю у грошовому забезпеченні між посадою інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №4 управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та посадою інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції за період з 16.06.2021 по день фактичного поновлення на посаді. 17.06.2022 державний виконавець ВПВР прийняв постанову №69247906 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №380/11672/21 від 12.04.2022. В цій постанові державний виконавець постановив: - виконати боржнику рішення суду протягом 10 робочих днів; - стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 26000 грн.. Також, в межах виконавчого провадження №69247906 державний виконавець прийняв постанови від 17.06.2022 про стягнення виконавчого збору у розмірі 26000 грн. та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 402,96 грн.. Як вбачається з матеріалів справи, 28.07.2022 на адресу ВПВР надійшов лист ДПП №9459/41/5/05-2022 від 21.07.2022 (вх. №7775) про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження. ДПП (боржник) повідомив державного виконавця, що відповідно до наказу №570 від 03.03.2022 [PERSON] звільнений з ДПП з 03.03.2022 з відрахуванням грошового забезпечення за 25 діб надмірно нарахованої частини чергової оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини року (9897,01 грн.); на виконання рішення суду у справі №380/11672/21 ДПП в березні 2022 року здійснив перерахунок грошового забезпечення стягувача та нарахував різницю у грошовому забезпеченні між вказаними у виконавчому листі посадами в сумі 9708,16 грн.; Враховуючи наведені обставини ДПП просить винести постанову про закінчення виконавчого провадження без стягнення виконавчого збору, оскільки рішення суду ним виконане до відкриття виконавчого провадження. [PERSON] подав державному виконавцю заяву від 29.07.2022, в якій навів аргументи на підтвердження того, що вважає рішення суду не виконаним (а.с.126-131). Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2022 державний виконавець прийняв постанову ВП №69247906, відповідно до якої наклав на боржника (ДПП) штраф у розмірі 5100 грн та встановив новий строк для виконання рішення суду. Державний виконавець вказав, що при прийнятті цієї постанови керувався статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», а невиконання боржником рішення суду без поважних причин як підставу накладення штрафу аргументував так: «Згідно заяви стягувача від 29.07.2022 - рішення суду боржником не виконано». Крім цього, 04.08.2022 державний виконавець скерував до ГУ ДКС України в м. Києві заяву щодо виконання постанов державного виконавця у ВП №69247906: про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 17.06.2022, про стягнення виконавчого збору від 17.06.2022 та про накладення на боржника штрафу від 04.08.2022. Разом з тим, ДПП в подальшому, надіслав до ВПВР лист від 05.09.2022 №11918/41/5/05-2022, та повторно повідомив про добровільне виконання ДПП рішення суду до відкриття виконавчого провадження №69247906 та надав підтверджуючі документи (розрахунковий лист за березень 2022 року, розрахунок різниці у грошовому забезпеченні між посадами, витяг з наказу №570о/с від 03.03.2022), просив закінчити виконавче провадження без стягнення виконавчого збору та скасувати постанову про накладення штрафу. Однак, 21.10.2022 до державного виконавця надійшла заява [PERSON] від 20.10.2022 про невиконання боржником рішення суду та накладення на боржника штрафу. Відтак, 25.10.2022 державний виконавець прийняв постанову №69247906, за невиконання рішення суду постановив накласти на боржника (ДПП) штраф в розмірі 10200 грн. З приводу виконавчого провадження [NUMBER] колегія суддів зазначає наступне. [PERSON] 28.07.2022р. звернувся до ВПВР із заявою про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №380/11672/21 від 12.04.2022, в частині поновлення його на посаді інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції з 16.06.2021р.. Державний виконавець ВПВР 09.08.2022 прийняв постанову [NUMBER] про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №380/11672/21 від 12.04.2022, в якій постановив: виконати боржнику рішення суду невідкладно та стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 26000 грн.. В межах виконавчого провадження [NUMBER] державний виконавець також прийняв постанови від 09.08.2022 про стягнення виконавчого збору у розмірі 26000 грн. та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 402,96 грн.. В подальшому, 16.08.2022 державний виконавець скерував ДПП вимогу [NUMBER]/3 негайно виконати рішення суду та надати підтверджуючі документів. Також, 01.09.2022 державний виконавець скерував до ГУ ДКС України в Київській області заяву про виконання постанов державного виконавця від 09.08.2022 у ВП [NUMBER] про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження. 08.09.2022 на адресу ВПВР від ДПП надійшов лист №11467/41/4/03-2022 від 29.08.2022 (вх. №9698) про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження. В листі ДПП (боржник) повідомив державного виконавця, що на виконання рішення суду у справі №380/11672/21 ДПП виданий наказ №895 о/с від 04.07.2022, відповідно до якого [PERSON] поновлений на посаді інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області з 16.06.2021. З посиланням на приписи пункту 9 частини першої статті 39, частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» боржник просив винести постанову про закінчення виконавчого провадження без стягнення виконавчого збору. [PERSON] 21.10.2022 подав державному виконавцю заяву від 20.10.2022, заперечення на відповідь Департаменту патрульної поліції про реалізацію рішення суду про поновлення на посаді, зазначив, що рішення суду в частині його поновлення на посаді боржником не виконане, просив накласти на боржника штраф та зобов`язати ДПП виконати рішення суду . Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду про поновлення [PERSON] на посаді та в частині нарахування та виплати [PERSON] різниці у грошовому забезпеченні між посадою інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону № 4 УПП у Львівській області ДПП та посадою інспектора взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування УПП у Львівській області ДПП виконане, а відтак у державного виконавця наявні підстави для винесення постанов про закінчення виконавчого провадження. Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з судом першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт перший частини першої); виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята); за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста). Відповідно до статті 63 Закону № 1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (частина перша); у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга); виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина третя). Згідно з частиною першою статті 75 Закону №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. Відповідно до частини другої статті 75 Закону №1404-VІІІ у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Частиною першою статті 27 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Відповідно до частин другої-четвертої статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частини друга-четверта ). Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина дев`ята статті 27 Закону №1404-VІІІ). Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно частин другої, третьої статті 39 Закону №1404-VІІІ постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-19 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Відповідно до норм частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Порядок виконання рішення про поновлення на роботі визначений статтею 65 Закону №1404-VІІІ. Як вбачається з матеріалів справи, на примусове виконання рішення суду у справі №380/11672/21 Львівський окружний адміністративний суд 12.04.2022 видав виконавчі листи. Рішення суду має зобов`язальний характер, відповідача зобов`язано вчинити на користь позивача певні дії, а саме поновити на посаді, нарахувати та виплатити різницю у заробітку. Щодо постанов державного виконавця, винесених у виконавчому провадженні [NUMBER] про поновлення [PERSON] на посаді інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції з 16.06.2021 то слід зазначити, що державний виконавець на підставі заяви стягувача, 09.08.2022 відкрив виконавче провадження ВП [NUMBER]. Також, цього ж дня, 09.08.2022, державний виконавець виніс постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 26000 грн., та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 402,96 грн.. Після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження та вимоги державного виконавця ДПП (боржник у виконавчому провадженні) листом №11467/41/4/03-2022 від 29.08.2022 повідомив державного виконавця про прийняття наказу №895 о/с від 04.07.2022 в частині поновлення [PERSON] на посаді, а також надав витяг з цього наказу. Суд першої інстанції вважаючи, що внаслідок прийняття наказу №895 о/с від 04.07.2022 [PERSON] був поновлений на посаді інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції з дати прийняття наказу про переведення (16.06.2021) та саме з цієї посади був звільнений зі служби в поліції з 03.03.2022, прийшов до висновку, що рішення суду №380/11672/21 в частині поновлення [PERSON] на посаді після незаконного переведення було виконане 04.07.2022 в день видачі наказу №895о/с. Колегія суддів вважає, що виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків (саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.02.2023 року у справі №340/2274/22, від 26 лютого 2020 року у справі №702/725/17, 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 20 жовтня 2022 року у справі №160/12318/21, від 16 листопада 2022 року у справі №709/1465/19, 30 листопада 2022 року у справі № 240/12764/21). Разом з тим колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення боржником у виконавчому провадженні, третю особу у даній справі [PERSON] про наявність наказу про поновлення його на роботі, що свідчить про відсутність забезпечення фактичного доступу особі до роботи і можливості виконання нею своїх попередніх обовязків. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного та помилкового висновку про виконання Департаментом патрульної поліції рішення суду у справі №380/11672/21, в частині поновлення [PERSON] на роботі, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині зобовязання державного виконавця ВПВР прийняти постанову у ВП № [NUMBER] про закінчення виконавчого провадження слід скасувати та в цій частині вимог відмовити в задоволенні позову. Щодо постанов державного виконавця, винесених у виконавчому провадженні №69247906 про зобов`язання ДПП нарахувати та виплатити [PERSON] різницю у грошовому забезпеченні між посадою інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №4 управління патрульної поліції у Львівській області ДПП та посадою інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області ДПП за період з 16.06.2021 по день фактичного поновлення на посаді слід зазначити, що державний виконавець на підставі заяви стягувача 17.06.2022 відкрив виконавче провадження ВП №69247906. Також, цього ж дня, 17.06.2022, державний виконавець виніс постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 26000 грн., та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 402,96 грн.. Суд першої інстанції враховуючи, що ДПП повідомив державного виконавця, що в березні 2022 року стягувача звільнено зі служби в поліції, відповідно, проведений перерахунок грошового забезпечення та нараховано різницю між посадами в розмірі 9708,16 грн., боржник документально підтвердив наведену в листі державному виконавцю інформацію, надав розрахунковий лист за березень 2022 року, розрахунок різниці у грошовому забезпеченні між посадами, витяг з наказу №570о/с від 03.03.2022 прийшов до висновку, що рішення суду в частині зобов`язання ДПП нарахувати та виплатити [PERSON] різницю у грошовому забезпеченні між посадою інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №4 управління патрульної поліції у Львівській області ДПП та посадою інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області ДПП за період з 16.06.2021 по день фактичного поновлення виконане. Разом з тим колегія суддів вважає, що надання боржником у виконавчому провадженні лише розрахунку перерахунку грошового забезпечення не підтверджує правильність нарахування різниці між посадами, яку [PERSON] займав до незаконного звільнення та після переведення на іншу посаду, оскільки для належної перевірки перерахунку та виплати йому коштів згідно рішення суду боржник у виконавчому провадженні повинен був би подати до органу виконання відповідні докази, зокрема, такими могли бути дані про розміри посадових окладів по посадах у відповідні періоди та докази виплати стягувачу нарахованих коштів, однак цього зроблено не було. За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного та помилкового висновку про виконання Департаментом патрульної поліції рішення суду у справі №380/11672/21, в частині зобов`язання ДПП нарахувати та виплатити [PERSON] різницю у грошовому забезпеченні між посадою інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №4 управління патрульної поліції у Львівській області ДПП та посадою інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області ДПП за період з 16.06.2021 по день фактичного поновлення, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині зобовязання ВПВР прийняти постанову у ВП № 69247906 про закінчення виконавчого провадження слід скасувати та в цій частині вимог відмовити в цій частині в задоволенні позову. Таким чином, з врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що в суду першої інстанції не було правових підстав визнавати протиправними дії ВПВР щодо вчинення дій у виконавчому провадженні №69247906 за наявності підстав для його закінчення на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та визнавати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягала у тривалому зволіканні із вирішенням клопотання боржника про закінчення виконавчого провадження [NUMBER] на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, а тому в цій частині вимог оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та слід відмовити в задоволенні позову. Колегія суддів зазначає, що державний виконавець вважаючи, що рішення суду не виконане, вживав заходів для його повновго виконання, а відтак з врахуванням положень Закону №1404-VІІІ , підставно та правомірно приймав постанови про накладення штрафу від 04.08.2022 та 25.10.2022 року ВП№69247906, а відтак судом першої інстанції помилково визнано протиправними та скасовано зазначені постанови державного виконавця, а тому в цій частині вимог оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні цих вимог. Щодо прийняття державним виконавцем постанов про стягнення виконавчого збору від 17.06.2022 та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 17.06.2022 №69247906 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в цій частині вимог прийшов до вірного висновку, що підстав для скасування зазначених постанов немає, оскільки такі винесені правомірно на підставі частини четвертої статті 27 Закону №1404-VІІІ , одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до п.3 ч.3 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Судом першої інстанції зазначено, що «ухвалою від 23.12.2022 року суд залучив до участі у справі [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Третя особа письмового пояснення щодо позову ДПП не подала, правової позиції по суті спору не висловила». Разом з тим, матеріали справи не містять доказів вручення [PERSON] вказаної ухвали суду, що свідчить про порушення процесуальних положень закону. Щодо надсилання [PERSON] поштової кореспонденції на електронну пошту « [INFO] , то слід зазначити, що в матеріалах справи відсутня письмова заява даної особи, відповідно до ч.1 ст.129 КАС України. Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З врахуванням наведеного колегія суддів вважає про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, а відтак оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог та в цій частині слід прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. В решті рішення залишити без змін. Щодо витрат по сплаті судового збору, стягнутого судом першої інстанції, то колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки за результатами апеляційного перегляду, в задоволенні позовних вимог відмовлено, то такі витрати не підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Результат розгляду: granted