Рішення адміністративного суду від 2022-02-22 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у якому просив - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нездійснення перерахунку пенсії [PERSON] ; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до трудового стажу [PERSON] періоди роботи: з 14.07.1978 по 01.12.1992, з 15.12.1992 по 10.02.1993, з 01.03.1993 по 29.03.1996 та здійснити перерахунок пенсії [PERSON] з дня її призначення - з 01.12.2020 року. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, [PERSON] подано апеляційну скаргу. \~В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову з підстав неподання позивачем до пенсійного органу заяви встановленого зразка, а отже у відповідача не виник обов`язок призначати пенсію. Разом з тим, скаржник зазначає, що \~відповідачем заперечувалось проти позовних вимог по суті спірних правовідносин, а саме з підстав наявності недоліків заповнення трудової книжки позивача, які на думку пенсійного органу унеможливили врахування даних періодів роботи до страхового стажу позивача. Проте, судом не надано оцінку даним обставинам. Крім того, скаржник вказує на те, що обмеження соціальних прав особи з формальних підстав суперечить чинному законодавству України. Відповідачем до суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, та наполягає на правильності висновків суду першої інстанції. Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 11.08.2020 [PERSON] звернулась до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком. 19.08.2020 відповідач своїм листом відмовив у призначенні пенсії з підстав відсутності достатнього страхового стажу, оскільки деякі періоди роботи, через недоліки заповнення трудової книжки позивача не можливо підтвердити та зарахувати до страхового стажу. Так, в даному листі відповідачем зазначено, що період роботи позивача 01.11.2020 [PERSON] призначено пенсію за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 14.05.2021 року позивачем направлено засобом поштового зв`язку до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяву (довільної форми) про проведення перерахунку пенсії за віком, в якій просила здійснити перерахунок розміру пенсії за віком та врахувати періоди роботи позивача з 14.07.1978 по 01.12.1992, з 15.12.1992 по 10.02.1993, з 01.03.1993 по 29.03.1996 рік. Зазначена заява зареєстрована в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - 19.05.2021 року. Відповідь на вказану заяву Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу не надано. Не погодившись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду. Відмовляючи в задоволенні позову суд зазначив про те, що умовою для прийняття рішення про нарахування/перерахунок пенсії є подання відповідної заяви. Разом з тим, позивачем не подано заяву відповідного зразка, а отже у відповідача не виник обов`язок надавати будь-яку відповідь на подане звернення. Надаючи оцінку встановленим по справі обставинам, колегія суддів зазначає наступне. Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України № 1058). Відповідно до статті 7 Закону №1788-ХІІ, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначений Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1). Пунктом 1.7 Порядку №22-1 передбачено, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону. Згідно пункту 2.8 Порядку №22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. Відповідно до пункту 4.1. Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі. Нормами пункту 4.3 Порядку №22-1 визначено, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління. Спірним у даній справі є форма та зміст заяви, з якою позивач звернувся до пенсійного органу з метою призначення пенсії, а також можливість зарахування до страхового стажу періодів, що підтверджені записами трудової книжки, що містять недоліки заповнення. Щодо спірних періодів роботи. Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. У пункті 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17 (адміністративне провадження № К/9901/24469/18). Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 цього Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За приписами пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Зважаючи на викладене, у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, особа має право подати до органів пенсійного фонду довідку, що містить інформацію на підтвердження загального страхового стажу. Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. На момент внесення у трудову книжку позивача записів була чинна Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162. Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Пунктом 2.4 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Згідно з пунктом 2.11 Інструкції № 162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу. Відповідно до пункту 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Як слідує з матеріалів справи, позивачу було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи, зазначених у трудовій книжці позивача [NUMBER] , оскільки зазначена трудова книжка оформлена з порушенням норм чинного законодавства, а саме відсутня дата заповнення титульної сторінки трудової книжки. Разом з тим, з аналізу вказаних вище нормативно-правових актів слідує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, а тому її неналежне ведення відповідними особами не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. Таким чином, колегія суддів зазначає, що недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а. Щодо форми заяви [PERSON] . Колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи наявна заява позивача про перерахунку пенсії від 14.05.2021, яка була надіслана на адресу пенсійного органу. Вказана заява не відповідає формі заяви, встановленій додатком 3 до Порядку №22-1, тобто складена у довільній формі. Разом з тим, зміст заяви [PERSON] про перерахунок пенсії очевидно дає змогу оцінити намір заявника про перерахунок пенсії за віком з врахуванням спірних періодів трудового стажу, щодо яких відповідачем відмовлялось у призначенні пенсії. Крім того, до заяви позивачем було долучено ряд документів, які подаються саме для підтвердження наявності підстав для перерахунку пенсії, шляхом підтвердження спірних періодів трудового стажу. Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відмова у розгляді заяви по суті, є надмірним формалізмом, наслідком якого є порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій). Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду 27 листопада 2019 року по справі № 748/696/17. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність будь-якого рішення з приводу поданої позивачем заяви про перерахунок пенсії від 14.05.2021, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву [PERSON] про перерахунок пенсії та за результатами розгляду прийняти відповідне рішення, з врахуванням висновків суду. За таких обставин колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції не повно встановлено обставини по справі, що призвело до неправильного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог, та відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та прийняття нового про часткове задоволення позовних вимог. Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, суд апеляційної інстанції ухвалюючи нове рішення вирішує питання про розподіл судових витрат. Судові витрати здійснені позивачем повертаються йому у разі коли його позовні вимоги задоволено або задоволено частково.

Результат розгляду: partial