Рішення адміністративного суду від 2023-06-13 00:00:00+03

[PERSON] 10.09.2021 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення №23719-5140-0462 від 21.04.2020 про зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку за адресою [ADDRESS] кадастровий номер 1210100000:02:388:0005 за 2020 рік в сумі 135' 985гр70коп. Вказує, що у 2016 році здійснила відчуження нерухомого майна, яке розташоване на цій земельній ділянці (ас1). Від ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Посилаються на те, що позивачка скористалась процедурою адміністративного оскарження та рішення ДПС України №27744/6/99-00-66-02-04-06 від 11.09.2020 про відмову в задоволенні скарги отримала 15.09.2020, а тому нею пропущений місячний строк звернення до суду, передбачений пунктом 56.19 статті 56 Податкового Кодексу України (ас41-46). У відзиві на позовну заяву ГУ ДПС у Дніпропетровській області зазначало, що [PERSON] укладений договір оренди земельної ділянки до 27.05.2024, а тому вона повинна виконувати свої договірні зобов`язання з орендної плати (ас53). Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2021, прийнятому в спрощеному провадженні, в задоволенні позову відмовлено. Суд погодився з доводами податкової служби що після відчуження нерухомого майна позивачка не вчиняла дій з припинення договору оренди землі (ас68). В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати та позовні вимоги задовольнити. Вказує, що після відчуження майна повідомляла міську раду про припинення користування земельною ділянкою (ас85). Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного: Між Дніпропетровською міською радою та [PERSON] укладений договір від 27.05.2014 оренди земельної ділянки площею 0,2701га кадастровий номер 1210100000:02:388:0005 за адресою [ADDRESS] . Площа частки, за яку справляється орендна плата, становить 26,24% або 0,0709га. Строк дії договору 10 років (ас57). Згідно договору дарування від 20.07.2016, [PERSON] подарувала [PERSON] приміщення магазину № [NUMBER] , № [NUMBER] у підвалі та на першому поверсі, приміщення № [NUMBER] на другому поверсі у нежитловому приміщенні за адресою [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу від 05.10.2018, [PERSON] продала [PERSON] приміщення магазину № [NUMBER] , яке знаходиться у підвалі нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу від 17.05.2019, [PERSON] продала громадянину [PERSON] приміщення №5-а, яке знаходиться на першому та другому поверхах нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] . Відповідно до пункту 14.1.136 статті 14 Податкового Кодексу України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцю за користування земельною ділянкою. Відповідно до пункту 14.1.147 статті 14 Податкового Кодексу України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового Кодексу України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. Відповідно до статті 270 Податкового Кодексу України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності. Відповідно до пункту 285.1 статті 285 Податкового Кодексу України, базовим податковим періодом для плати на землю є календарний рік. Відповідно до пункту 287.1 статті 287 Податкового Кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. В разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні в поточному році. Відповідно до пункту 287.6 статті 287 Податкового Кодексу України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. Відповідно до частини 1 статті 377 Цивільного Кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю, споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до частин 1, 2 статті 120 Земельного Кодексу України, в разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю, споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля, споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до пункту «е» статті 141 Земельного Кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю, споруду, які розташовані на земельній ділянці. Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля, споруда. Відповідно до абзацу 8 частини 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Проаналізувавши перелічені норми, Верховний Суд в постановах від 02.07.2019 у справі №819/1365/17, від 14.09.2021 у справі №808/2684/15 зазначив, якщо особа набула право власності на будівлю, будинок, споруду, розташовані на орендованій земельній ділянці, до нового власника переходить право оренди земельної ділянки, на якій вони розташовані, на тих самих умова і в тому ж обсязі, що були у попереднього орендаря, а у попереднього власника нерухомого майна перестають існувати права і обов`язки орендаря земельної ділянки. Таким чином, з відчуженням іншим особам нерухомості, розташованої на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] кадастровий номер 1210100000:02:388:0005, [PERSON] перестала бути користувачем цієї земельної ділянки та в неї припинились права і обов`язки орендаря. Обов`язок з орендної плати перейшов до нових власників нерухомого майна та нових фактичних користувачів земельної ділянки, на якій розташовано нерухоме майно. Колегія суддів відзначає, що в 2020 році позивачка не була користувачем земельної ділянки за адресою [ADDRESS] кадастровий номер 1210100000:02:388:0005, а тому не грунтується на законі прийняте ГУ ДПС у Дніпропетровській області податкове повідомлення №23719-5140-0462 від 21.04.2020 про зобов`язання з орендної плати за 2020 рік в сумі 135' 985гр70коп (ас7). При вирішенні справи суд першої інстанції безпідставно не врахував правову позицію Верховного Суду у подібних правовідносинах та допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Стосовно строку звернення до суд колегія суддів відзначає, що відповідно до пункту 56.19 статті 56 Податкового Кодексу України, в разі коли до подання позовної заяви проводилась процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті. Верховний Суд в постановах від 11.10.2019 у справі №640/20468/18, від 03.04.2020 у справі №2540/2576/18 та в інших констатував, що незалежно від використання платником податків права на адміністративне оскарження, строк для звернення з позовом становить 1095 днів з дня отримання оскаржуваного рішення. Натомість Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів в постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 відступив від попередньої практики та констатував, що пункт 56.19 статті 56 Податкового Кодексу України прямо встановлює строк для звернення в разі застосування платником податків досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження. Колегія судів враховує, що на час закінчення процедури адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення №23719-5140-0462 від 21.04.2020 існувала стабільна судова практика відносно можливості звернення до суду протягом 1095 днів. На переконання колегії суддів така обставина є поважною причиною пропущення строку звернення з позовом. Також при розгляді справи встановлено що [PERSON] постійно проживає в Республіці Кіпр, де навчається її малолітня донька (ас122-128). Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При подачі позову та апеляційної скарги позивачкою сплачений судовий збір в сумі 3419гр65коп (ас16,90).

Результат розгляду: granted