Рішення адміністративного суду від 2023-02-27 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві перерахувати пенсію [PERSON] з дати призначення пенсії, з урахуванням коефіцієнту страхового стажу - 0,38 та індивідуального коефіцієнту заробітної плати позивача - 0,69633 Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2022 позов задоволено частково: - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати до загального трудового стажу [PERSON] період навчання з 01.09.1977 по 1979 рік у Київському професійно-технічному училищі №9. - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві перерахувати пенсію [PERSON] з дати призначення пенсії, з урахуванням періоду навчання з 01.09.1977 року по 1979 роки у Київському професійно-технічному училищі №9. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для здійснення перахунку пенсії відсутні. Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримує пенсію за віком з 20.04.2020 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем обчислено страховий стаж позивача - 36 років 7 місяців 21 день. При цьому, відповідачем не враховано до загального трудового стажу період навчання з 01.09.1977 року по 1979 рік у Київському професійно-технічному училищі №9. Представником позивача 09.02.2021 скерована скарга на бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві, в якій останній просить суд зобов`язати Головне управління Пнсійного фонду України в м. Києві провести належне обчислення пенсії [PERSON] з часу призначення. Департаментом Пенсійного забезпечення Пенсійного Фонду України листом від 11.03.2021 року повідомлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві направлено запити до Київського вищого професійного училища сервісу і дизайну щодо надання підтверджуючої довідки про період навчання [PERSON] у 1977-1979 роках в Київському профтехучилищі №9. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що спірний період навчання позивача, зазначений у довідці, фактично підтверджений записом у трудовій книжці. З метою ефективного захисту прав позивача суд вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві перерахувати пенсію [PERSON] з дати призначення пенсії, з урахуванням періоду навчання Позивача з 01.09.1977 року по 1979 роки у Київському професійно-технічному училищі №9. Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого. Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. За приписами частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначено статтею 56 Закону №1788-ХІІ, підпунктом «д» пункту 1 якого передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Згідно Порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, який визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців (абзац перший пункту 1.1) Пункт 2.15 Інструкції № 162 визначав, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора. З наведених законодавчих норм вбачається, що до страхового стажу зараховується період навчання в училищах, за законодавством, що діяло раніше. Період такого страхового стажу за загальним правилом підтверджується записами трудової книжки, яка має містити інформацію про час початку та закінчення навчання, із посиланням на відповідні дату, номер та найменування документів, на підставі яких були внесені ці дані. У разі ж якщо трудова книжка не мітить відповідних записів або ж якщо такі записи є неповними та не дають змогу достовірно визначити період страхового стажу, то час навчання може бути підтверджено дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що Дослідженням записів у трудовій книжці позивача щодо періоду навчання встановлено, що такі записи проведені у відповідності до вимог Інструкції №162. Натомість, колегія суддів вважає такий висновок помилковим, оскільки відповідний запис трудової книжки не дає змоги встановити точний період навчання (відсутня точна дата закінчення навчання), форму навчання, а також реквізити та найменування документів, на підставі яких такий запис було внесено. Відтак, записи трудової книжки не підтверджують періоду навчання позивача для цілей його врахування до страхового стажу при обчисленні пенсії. Водночас, позивачем не було надано, а матеріали справи не містять дипломів, посвідчень, свідоцтв, довідок чи інших документів, що містять відомості про періоди навчання. Матеріали справи не містять також і відомостей про об`єктивну наявність таких документів чи про те, що такі документи надавалися відповідачу. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного про наявність у позивача права на обчислення пенсії з урахуванням періоду навчання з 01.09.1977 по 1979 рік у Київському професійно-технічному училищі №9. Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом виходу за межі позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС). Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог, а позов в цій частині залишенню без задоволення.

Результат розгляду: partial