Рішення адміністративного суду від 2023-01-16 00:00:00+02

У травні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУПФУ) та просила визнати протиправними дії ГУПФУ щодо відмови у призначенні [PERSON] пенсії за вислугу років згідно із п.а ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та виплатити заборгованість з 11.02.2022 року; зобов`язати ГУПФУ призначити їй з 11.02.2022 року пенсію за вислугу років згідно із п.а ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звiльнених з військової служби, та деяких інших осіб та виплатити заборгованість з 11.02.2022 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що враховуючи наявність вислуги рокiв, необхідної для призначення пенсії, вона звернулась до відповідача із заявою вiд 11.02.2022 року про призначення пенсiї згiдно пункту «а» ч.1 ст.12 Закону № 2262-XII. За результатами розгляду заяви з поданими документами, відповідач відмовив у призначенні їй пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідної календарної вислуги років на дату звільнення. Позивачка вважає вказані дії пенсійного органу протиправними, оскільки станом на день звільнення зі служби вислуга років в пільговому обчисленні становила 31 рік 00 мiсяцiв 06 днiв, а тому вона набула право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону 2262-ХІІ. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року позов задоволено частково. Суд вирішив: визнати протиправними дії ГУПФУ щодо відмови у призначенні [PERSON] пенсії за вислугу років згідно із п.а ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб; зобов`язати ГУПФУ призначити з 11.02.2022 року [PERSON] пенсію за вислугу років згідно із п.а ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звiльнених з військової служби, та деяких інших осіб. В іншій частині позовних вимог було відмовлено. Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині позовних вимог, які були задоволені, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю. Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника другого відділу УОД ГУБФЗ ДФС від 19 серпня 2021 р. №0057-о/д звільнено з посади підполковника податкової міліції [PERSON] (за віком). Наказом №0057-о/д від 19 серпня 2021 року визначено вислугу років позивачки, яка станом на 19.08.2021 року становить: в календарному обчисленні - 20 років 08 місяців 04 дні; у пільговому обчисленні - 31 рік 00 мiсяцi 06 днiв; загальний стаж 29 років 04 місяці 03 дні. З 31.08.2021 р. позивачці призначено пенсiю за вислугу років на умовах та у розмірах, визначених статтею 21 Закону України від 09.04.1992 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 54 % вiдповiдних сум грошового забезпечення. 11.02.2022 року [PERSON] звернулася до ГУПФУ із відповідною заявою про призначення пенсії відповідно до пункту «а» ч.1 ст.12 Закону № 2262-XII. 05.04.2022 року за вих.№ 5828-3411/Г-02/8-1500/22 ГУПФУ, розглянувши заяву з поданими документами про призначення позивачеві пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відмовило в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з не дотриманням вимог ст.12 Закону №2262-ХІІ, а саме відсутністю необхідної календарної вислуги років на дату звільнення. Вказані дії ГУПФУ і стали підставою для звернення з позовом до суду. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості посилання відповідача у відзиві на те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років. Зокрема, як встановлено судом та підтверджується наявними у справі письмовими доказами, а саме витягом з наказу Державної фіскальної служби України від 19.08.2021 р. №0057-о/д, на момент звільнення [PERSON] її вислуга років складала у пільговому обчисленні - 31 рік 00 мiсяцiв 06 днiв, з урахуванням норм Порядку №393. Позивачка звільнена зі служби 19.08.2021 року. Таким чином, відповідач, розглядаючи заяву позивачки вiд 11.02.2022 року про призначення пенсії за вислугу років, повинен був врахувати її календарну вислугу років виходячи з пільгового стажу - 31 рік 00 мiсяцiв 06 днiв. З урахуванням зазначеного, а також висновків Верховного Суду щодо врахування до вислуги років, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, як календарної, так і пільгової вислуги, суд зазначив, що маючи на час звільнення зі служби станом на 19.08.2021 року вислугу років у пільговому обчисленні 31 рік 00 мiсяцiв 06 днiв, позивачка мала право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. З матеріалів справи, а саме з прохальної частини апеляційної скарги, вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині позовних вимог, які було задоволено, тому суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду лише в цій частині. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. В силу положень пункту "а" статті 12 Закону пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" "д", "ж", "з" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. Відповідно до частини 4 статті 17 Закону при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення. Згідно з статтею 17-1 Закону порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, Кабінетом Міністрів України 17.07.1992 року Постановою №393 затверджено «Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі Порядок). Пунктом 1 Порядку встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема,: - час роботи в судових органах та органах прокуратури осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах внутрішніх справ, Службі безпеки, Національній поліції, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі на посадах офіцерського та начальницького складу, в Службі судової охорони на посадах середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу; - час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки, Управління державної охорони, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, Національне антикорупційне бюро, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, органи і підрозділи цивільного захисту, державну пожежну охорону, податкову міліцію, Бюро економічної безпеки або Державну кримінально-виконавчу службу на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затвердженими відповідно Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики, виконання кримінальних покарань, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, затвердженим Головою Служби судової охорони. Так, в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року по справі №805/3923/18-а вказано, що\~ статтею 17 Закону №2262-XII\~ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а\~ статтею 17-1 Закону N2262-XII\~ встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України. Отже,\~ Законом №2262-XII\~ передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів. Постановою №393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах. Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є\~ Закон. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13 квітня 2022 року по справі № 640/26198/19, від 01 червня 2022 року по справі № 620/5996/21. Також, Верховний Суд в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.04.2021 року по справі №480/4241/18 зазначив, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом №2262-ХІІ календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393. Як було зазначено, згідно витягу з наказу Державної фіскальної служби України від 19.08.2021 р. №0057-о/д, на момент звільнення [PERSON] її вислуга років складала у пільговому обчисленні - 31 рік 00 мiсяцiв 06 днiв з урахуванням норм Порядку №393, в зв`язку з чим та з огляду на вищевказані висновки касаційного суду, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для призначення позивачці пенсії саме згідно пункту "а" статті 12 Закону. Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08 листопада 2005, заява №63134/00). Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин щодо зобов`язання ГУПФУ призначити пенсію позивачці за вислугу років згідно із п.а ст.12 Закону. Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає. З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Результат розгляду: granted