Рішення адміністративного суду від 2023-02-23 00:00:00+02

[PERSON] (далі позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі перший відповідач), Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області (далі другий відповідач), в якому просив суд: - визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області (2103, Харківська обл., Богодухівський р-н, м. Богодухів, вул. Чернієнка, буд. 6; Код ЄДР 03196386) та Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (код ЄДРПОУ 03195694, адреса: м. Харків, вул. Чернишевська, 51) щодо нарахування та виплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як інваліду війни 2 групи у розмірі, меншому ніж передбачено частиною 4 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону від 25.12.1998 року; - зобов`язати Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області (2103, Харківська обл., Богодухівський р-н, м. Богодухів, вул. Чернієнка, буд. 6; Код ЄДР 03196386) та Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (код ЄДРПОУ 03195694, адреса: м. Харків, вул. Чернишевська, 51) нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021р. адміністративний позов [PERSON] до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (вул. Чернишевська, буд. 51, м. Харків, 61002, ЄДРПОУ 03195694), Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області (вул. Чернієнка, буд. 6, м. Богодухів, Харківська область, 62103, ЄДРПОУ 03196386) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (ЄДРПОУ 03195694) щодо нарахування та виплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як інваліду війни 2 групи у розмірі, меншому ніж передбачено частиною 4 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону від 25.12.1998. Зобов`язано Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (ЄДРПОУ 03195694) нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. В задоволенні іншої частини позовних вимог \~відмовлено. Перший відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 12-16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у поточній редакції), постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2021р. №325, ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, просить оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви [PERSON] до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги перший відповідач також зазначає, що нарахування і виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня Центром не проводилася, оскільки у даному випадку Центр не є органом уповноваженим здійснювати оплату та не може бути належним відповідачем у даній справі. У відповідності до п. 3 ч. 1 \~ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. \~\~\~ Судом першої інстанції встановлено, [PERSON] є ветераном війни та особою з інвалідністю ІІ групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Відповідно до медичних документів позивач отримав захворювання, пов`язане з пораненням, контузією під час виконання обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, у зв`язку із чим перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області як отримувач щорічної разової допомоги до 5 травня. 18.05.2021 позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 3906 грн. Позивач, не погодившись з діями відповідачів щодо виплати йому грошової допомоги в меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, звернувся до суду з цим позовом. Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності підстав \~для покладення на Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат обов`язку нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. № 3551-XII (в подальшому - Закон № 3551-XII). Пільги особам з інвалідністю внаслідок війни встановлені статтею 13 вказаного Закону. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 статтю 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком". Підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 р. №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (в подальшому - Закон № 107-VI), текст вказаної вище частини статті 13 Закону № 3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України". Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу ІІ Закону № 107-VI, визнані неконституційними. Згідно із пп. 5 п. 63 розділу І Закону України від 28.12.2014 р. № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Рішенням від 27.02.2020 р. № 3-р/2020 Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12,13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. У пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України, посилаючись на положення свого рішення від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008, дійшов висновку про те, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України. Таким чином, на час виникнення спірних відносин рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 р. № 3-р/2020 відновлено дію ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю 2 групи - 8 мінімальних пенсій за віком. Водночас Кабінет Міністрів України у постанові від 08.04.2021 р. № 325 установив, що у 2021 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", інвалідам війни ІІ групи здійснюється у розмірі 3906 грн. (додаток до Порядку використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 р. № 325), тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено статтею 13 цього Закону. Отже, на час виплати позивачу в 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли і Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і постанова Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 р. № 325. Виходячи із визначених у частині 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2021 році слід застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 р. № 325, а Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який має вищу юридичну силу. Таким чином, застосовуються положення ст. 13 Закону № 3551-XII в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 р. № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня інвалідам війни ІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 р. мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 28 вказаного Закону мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У відповідності до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2021 року встановлено у розмірі 1769 гривень. Отже, відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", сума виплати позивачу повинна складати 14152 гривень (1769 x 8 = 14152). Таким чином, позивач має право на доплату разової грошової допомоги як інваліду війни ІІ групи, оскільки за 2021 рік така допомога йому виплачена не в повному обсязі. Як зазначає позивач, разову грошову допомогу йому сплачено у розмірі 3906 грн, тобто у розмірі меншому ніж передбачено ст. 13 Закону № 3551-XII, що в свою чергу свідчить про порушення права позивача на отримання допомоги у належному розмірі. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році повинна виплачуватися інвалідам війни ІІ групи у розмірі, встановленому статтею 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для інвалідів війни ІІ групи у вісім мінімальних пенсій за віком. Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в рішенні від 29.09.2020 року у справі №440/2722/20, яке було залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року в аналогічних правовідносинах. Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи. Між тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для покладення на Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат обов`язку зробити нарахування та виплату [PERSON] щорічної допомоги до 5 травня за 2021 рік, виходячи з наступного. Зі змісту відзиву на адміністративний позов, наданого Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до суду першої інстанції, [PERSON] в Центрі як одержувач допомог на обліку \~не перебуває, в зв`язку з чим нарахування і виплата допомоги Центром не проводилася, згідно з базою даних одержувачів допомог позивач перебуває на обліку в Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації, яке призначає та виплачує вказану допомогу самостійно без участі Центру. На ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду про витребування доказів Управлінням соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації надано відповідь від 10.02.2023 року, що [PERSON] у 2021 році перебував на обліку по Богодухівському району та йому було проведено виплату разової грошової допомоги \~до 5 травня 2021 грн. у сумі 3906 грн. Відповідно до п.3.1 Положення про Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області затвердженого Розпорядженням Голови Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області від 29.12.2021р., Управління проводить призначення та виплату державної соціальної допомоги особам з інвалідністю. Таким чином, виплата та призначення позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як інваліду війни 2 групи має проводитись саме Управлінням соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області. Між тим, судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до необґрунтованого покладення на Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат обов`язку здійснити [PERSON] \~\~нарахування та виплату недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік. Колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту прав позивача є покладення на Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області обв`язку призначити та виплатити [PERSON] щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік як інваліду війни 2 групи у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. За таких обставин, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не з`ясовано всіх обставин справи, що мають значення для правильного розгляду справи, в зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області щодо призначення та виплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як інваліду війни 2 групи у розмірі, меншому ніж передбачено статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язання Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області призначити та виплатити [PERSON] щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік як інваліду війни 2 групи у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29). Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: partial