Рішення адміністративного суду від 2024-05-22 00:00:00+03

У липні 2023 року [PERSON] (далі - позивач/апелянт) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві (далі - відповідач/ГУ ДПС у м. Києві) про скасування податкових повідомлень-рішень від 21 лютого 2020 року № 0015174204, № 0015304204, № 0015334204, № 0015324204, № 0015164204, № 0015444204, № 0015454204 та від 13 квітня 2020 року № 0052644204. Обґрунтовуючи позовну заяву, [PERSON] зазначив про необізнаність призначення та проведення податкової перевірки з підстав неповідомлення податковим органом, що позбавило права надати пояснення та документи, реалізувати своє право на захист, та стало наслідком для протиправного висновку про ненадання позивачем документів до перевірки та відсутності під час її проведення. На думку позивача, оскільки у контролюючого органу під час проведення перевірки не було первинних документів, висновки акту перевірки є необґрунтованими. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі представник [PERSON] - адвокат Симбірцев Є.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив про відсутність правових підстав у податкового органу для призначення спірної податкової перевірки. На думку апелянта, призначивши невиїзну податкову перевірки та не повідомивши належним чином про це, податковий орган позбавив права на подання первинних бухгалтерсько-облікових документів, які б підтвердили показники господарської діяльності, що і стало підставою для необґрунтованих висновків про порушення податкового законодавства. У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві підтримало висновки суду першої інстанції. Відповідач вважає, що під час реалізації податкової перевірки уповноваженими особами податкового органу виконано всі вимоги закону щодо належного повідомлення [PERSON] про її призначення та проведення. У зв`язку із відсутністю позивача за зареєстрованою податковою адресою вся кореспонденція, яка направлялась податковим органом, поверталась, однак в силу положень статті 42 Податкового кодексу України вона вважається належним чином врученою. Тому, призначення і проведення податкової перевірки, прийняття за її результатами податкових повідомлень-рішень є правомірними, а мотиви та доводи [PERSON] не ґрунтуються на приписах податкового законодавства. Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до плану-графіку проведення перевірок платників податків на 2019 рік, 28 січня 2019 року начальником ГУ ДФС у м. Києві прийнято наказ «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] )» № 1108, яким передбачено провести документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) з 14 лютого 2019 року по дату завершення перевірки, тривалістю 10 робочих днів. Цього ж дня оформлено повідомлення про проведення перевірки № 7391/Н/26-15-42-04-27. Згідно з актом про відсутність ФОП за місцем здійснення діяльності № 103/26-15-42-04 від 14 лютого 2019 року працівниками відділу планових перевірок самозайнятих осіб управління контрольно-перевірочної роботи ГУ ДПС у м. Києві було здійснено виїзд за адресою реєстрації ФОП [PERSON] ( [ADDRESS] ) з метою пред`явлення направлень від 14 лютого 2019 року № 287, 288, 289 для проведення документальної планової виїзної перевірки, проте вручити/пред`явити направлення виявилось неможливим, у зв`язку з тим, що двері квартири [ADDRESS] , ніхто не відчинив. Відповідно до змісту акту щодо неможливості вручення направлення на перевірку № 102/26-15-42-04 від 14 лютого 2019 року ГУ ДФС у м. Києві відправлено направлення № 287/26-15-42-04, №288/26-15-42-04 та № 289/26-15-42-04 на проведення документальної планової виїзної перевірки на податкову адресу позивача ( [ADDRESS] ) рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Також, 14 лютого 2019 року ГУ ДФС у м. Києві сформовано запит на ФОП [PERSON] щодо надання пояснень та їх документального підтвердження. Наказом «Про зупинення проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] )» від 26 лютого 2019 року № 2602 ГУ ДФС у м. Києві з 26 лютого 2019 року зупинено строк проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи підприємця [PERSON] . Строк проведення перевірки визначено з 14 лютого 2019 року по 26 грудня 2019 року. Наказом ГУ ДПС у м. Києві від 24 грудня 2019 року № 5222 проведення розпочатої документальної планової виїзної перевірки ФОП [PERSON] поновлено з 26 грудня 2019 року. 27 грудня 2019 року в приміщенні контролюючого органу ГУ ДПС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 06 жовтня 2017 року по 31 грудня 2018 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 06 жовтня 2017 року по 31 грудня 2018 року, за результатами якої складено акт № 909/26-15-42-04-30/3534904814, у якому зафіксовано порушення ФОП [PERSON] вимог Податкового кодексу України, а саме: 1. Пункту 177.5 статті 177 з урахуванням підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, а саме: податкові декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДПС у м. Києві не подано. 2. Пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає сплаті до бюджету в сумі 2 568 714, 62 грн, в тому числі: за 2017 рік на 128 482,62 грн, за 2018 рік на 2 440 232,00 грн. 3. Пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, у результаті чого визначено податкові зобов`язання по військовому збору, які підлягають сплаті до бюджету в сумі 214 059,55 грн, в т.ч.: за 2017 рік - на 10 706,88 грн та за 2018 рік на 203 352,67 грн. 4. Статті 6 пункту 2 підпункту 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску Додаток № 5 Таблиця № 1 за 2017-2018 роки до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДПС у м. Києві не подано. 5. Абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у результаті чого нараховано суму єдиного внеску, що підлягає сплаті загальним розміром 166 162, 26 грн., а саме: 2017 рік - у сумі 28 215,00 грн та за 2018 рік у сумі 137 947,26 грн. 6. Пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України, а саме: не подано податкові декларацій з податку на додану вартість за листопад-грудень 2017 року та за жовтень-грудень 2018 року. 7. Пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість за перевірений період, що підлягає сплаті в бюджет на загальну суму 1 034 760,00 грн, в тому числі: за грудень 2017 рік на 142 758, 00 грн, за січень 2018 рік на 226 123, 00 грн, за лютий 2018 рік на 203 437, 00 грн, за березень 2018 рік на 78 558, 00 грн, за квітень 2018 рік на 130 886, 00 грн, за травень 2018 рік на 68 955, 00 грн, за липень 2018 рік на 117 208, 00 грн, за вересень 2018 рік на 66 825, 00 грн та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі за січень 2018 року - 24 634, 00 грн, за вересень 2018 року - 9 860,00 грн. 8. Пункту 201.7 та пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а саме: не складено, не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом, податкові накладні за товарами/послугами на загальну суму 850 758, 00 грн. 9. Пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, а саме: документи на перевірку не надано. На підставі вказаного акту ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення: 1. Від 21 лютого 2020 року: - № 0015174204 про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору на 267 574,44 грн (податкове зобов`язання 214 059, 55 грн та штрафна санкція 53 514, 89 грн); - № 0015304204 про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ на 1 293 450, 00 грн (податкове зобов`язання в сумі 1 034 760, 00 грн та штрафні санкції в сумі 258 690, 00 грн); - № 0015334204 про нарахування штрафної санкції за не подання на реєстрацію податкових накладних в сумі 425 379,00 грн; - № 0015324204 про нарахування штрафної санкції по ПДВ в сумі 850, 00 грн; - № 0015164204 про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи з фізичних осіб на 3 210 890, 27 грн (податкове зобов`язання в сумі 2 568 714, 62 грн та штрафні санкції в сумі 642 178, 65 грн; - № 0015314204 про зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ за січень 2018 року на 24 634 грн, вересень 2018 року на 9 860, 00 грн; - № 0015444204 про нарахування штрафної санкції по податку на доходи фізичних осіб в сумі 340,00 грн; - № 0015454204 про нарахування штрафної санкції в сумі 510, 00 грн за неподання документів; - № 0015434204 про нарахування штрафної санкції за неподання звітності по єдиному внеску у сумі 340 ,00 грн; - № 0015384204 про нарахування штрафної санкції по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 36 053, 95 грн. 2. Від 13 квітня 2020 року № 0052644204 про нарахування штрафної санкції за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН в сумі 425 379, 00 грн. Не погоджуючись з проведеною відповідачем податковою перевіркою та прийнятими за її результатами податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з дотримання податковим органом вимог закону при призначенні та проведенні документальної планової виїзної перевірки. Зазначив, що контролюючим органом вчинялись всі необхідні дії задля належного повідомлення позивача про проведення перевірки, запитувались документи до перевірки. Висновки, викладені в акті перевірки щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, є правомірними та відповідають встановленим обставинам. Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України). Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. За приписами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Відповідно до пунктів 77.1 статті 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. Пунктом 77.4 статті 77 ПК України передбачено, що про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Абзацом другим пункту 77.4 статті 77 регламентовано, що право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки. Конструкція норми абзацу другого пункту 77.4 статті 77 ПК України передбачає два способи повідомлення особи про проведення перевірки - вручення під розписку копії наказу та письмового повідомлення не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки або надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення таких документів не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки. Отже, норма абзацу другого пункту 77.4 статті 77 ПК презюмує реальну можливість платника податків бути проінформованим про дату та час перевірки за 10 днів до початку її проведення, включаючи, зокрема і час, необхідний для поштового перебігу направленого платнику податків рекомендованого листа. В контексті правовідносин, які склалися між учасниками цієї справи, слід зазначити, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки відбувається згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова/позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 ПК України). Пунктом 81.1 статті 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Абзацом п`ятим пункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Отже, проведення документальної планової чи позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки можливе лише за одночасного дотримання двох умов, а саме: - наявності законних підстав для проведення перевірки; - дотримання вимог щодо пред`явлення або надіслання належно оформлених наказу та направлення про проведення перевірки, а також надання службового посвідчення осіб, які вказані у такому направленні. Лише дотримання цих вимог в їх сукупності може бути належною підставою для призначення та проведення перевірки, що, в свою чергу, є предметом дослідження у даній справі. Обґрунтовуючи позовну заяву та апеляційну скаргу, позивач зазначив про протиправність податкових повідомлень-рішень з підстав не належного повідомлення про перевірку, що позбавило позивача права на подання усіх необхідних та можливих документів на предмет перевірки. Перевіривши наявні в матеріалах справи документи, колегією суддів не було встановлено наявності доказів на підтвердження направлення до позивача копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки, як на податкову адресу, визначену до 04 березня 2019 року ( [ADDRESS] ), так і після 04 березня 2019 року на нову адресу ( [ADDRESS] ), про яку, як видно з акту перевірки від 27 грудня 2019 року № 909/26-15-42-04-30/3534904814, контролюючий орган був обізнаний. Викладені в акті перевірки від 27 грудні 2019 року аргументи про те, що контролюючим органом направлено на податкову адресу позивача належні документи конвертом зі зворотнім повідомленням про вручення та такі повернулись з відміткою: «За вказаною адресою не проживає», не підтверджені будь-якими належними доказами. Отже, ГУ ДПС у м. Києві всупереч вимогам ПК України та частини другої статті 77 КАС України не доведено і не підтверджено факту направлення (вручення) позивачу наказу, повідомлення та службового посвідчення, що свідчить про обґрунтованість доводів позивача щодо необізнаності призначення і проведення податкової перевірки. Вказані обставини призвели до позбавлення позивача права бути повідомленим та надати на вимогу податкового органу первинні бухгалтерсько-облікові документи, які могли змінити результат такої перевірки, що свідчить про порушення процедури проведення такої перевірки та протиправності висновків за її результатами. Окрім того, слід зауважити, що виїзна перевірка має проводиться виключно за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. В ПК України відсутня норма, яка б встановлювала право податкового органу замість документальної виїзної перевірки проводити документальну невиїзну перевірку. Встановлюючи вимоги щодо змісту наказу про проведення перевірки, норми пункту 81.1 статті 81 ПК України у такий спосіб встановлюють межі повноважень контролюючого органу на здійснення контрольного заходу (перевірки) стосовно платника податків. Водночас, вони забезпечують для платника податків правову визначеність щодо перевірки, яка проводиться стосовно нього. Таке правове навантаження мають, зокрема положення абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо обов`язкового зазначення в наказі адреси об`єкта, перевірка якого проводиться (у разі проведення перевірки в іншому місці), мети, виду перевірки, підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дати початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. У наказі від 28 січня 2019 року № 7391/Н/26-15-42-04-27 зазначено вид перевірки - документальна планова виїзна перевірка ФОП ( [ADDRESS] ), іншого місця адреси об`єкта, щодо якого має проводиться перевірка, наказ не містить. За загальним правилом, при державній реєстрації фізична особа-підприємець вказує свою податкову адресу - місце реєстрації, яке підтверджуються відповідними відмітками в паспорті, що прямо регламентується частиною 4 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань». Отже, місцем проведення виїзної документальної перевірки є місце реєстрації підприємця (адреса проживання). З матеріалів справи видно, що службовими особами за власною ініціативою вирішено провести документальну планову виїзну перевірку позивача, внаслідок відсутності платника податків за податковою адресою, як невиїзну перевірку за наявними у контролюючого органу документами у приміщенні останнього, а не за місцезнаходженням ФОП, що свідчить про протиправність здійсненого заходу податкового контролю та прийняття за його наслідками протиправних актів індивідуальної дії. В контексті вказаного слід зауважити, що відсутність платника податків за податковою адресою не є тотожною його відмові від проведення перевірки та не дає підстав для подальшого проведення контролюючим органом перевірки в приміщенні останнього. Згоди щодо допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення такої перевірки позивач не висловлював. Такі правові висновки викладені в постанові Верховного суду від 10 червня 2021 року у справі № 808/881/16, які відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягають врахуванню в цій справі. Встановлені обставини порушень під час проведення відповідачем перевірки є такими, що мають наслідком визнання протиправними оскаржуваних актів індивідуальної дії, прийнятих відповідачем. Так, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень, платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки (наказу), яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, то відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 13 420, 00 грн відповідно до квитанції № 0.0.3060570799.1 від 21 червня 2023 року, а апеляційної скарги 16 104, 00 грн відповідно до квитанції № 0893-4890-8800-2446 від 22 березня 2024 року. Таким чином, відповідно частини першої статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 29 524, 00 грн.

Результат розгляду: granted