Рішення адміністративного суду від 2022-03-09 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні пенсії за віком, визнання протиправним та скасування рішення, яке оформлене листом № 2584/03.08.11 від 13.03.2020 р. про відмову в призначенні пенсії за віком, зобов`язання призначити та розрахувати з 06.12.2019 р. пенсію за віком відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) працівників, зайнятих в галузях економіки України за три останні календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2017-2019 роки. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 р. позовна заява залишена без руху та вказано, що недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом надання позивачем суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду з \~наданням на їх підтвердження відповідних \~доказів, оригіналу квитанції про сплату судового збору. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 р. позовна заява повернута позивачу. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу від 10.01.2022 р., направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує на \~неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. На думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги встановлення карантину внаслідок пандемії, тривалої самоізоляції. Крім того, зазначає, що ним документи для підготовки позовної заяви були передані адвокату, яким своєчасно позовна заява не підготовлена, адвокат тривалий час не повертав документи, які отримані позивачем тільки 01.12.2021 р. Звертає увагу на внесення змін до процесуальних кодексів стосовно продовження встановлених законом та судом строків до закінчення карантину, а також на те, що відповідачем не надано позивачу відповіді на заяву про усунення недоліків заяви про призначення пенсії. Вважає, що винесена ухвала перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя. Справа судом розглянута \~без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої \~статті 312 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, зазначену в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього кодексу.\~ Перевіривши \~законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав. Суд першої інстанції вважав, що \~зазначені позивачем у клопотанні обставини не є поважними та достатніми для поновлення строку звернення до суду з позовом, оскільки позивачу \~відмовлено в призначенні пенсії рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.03.2020 р., а відтак посилання позивача на поважність пропуску строк з підстав не повернення адвокатом документів,\~ \~\~які йому були переданні відповідно до договору № 83-21 від 20.06.2021 року для складання адміністративного позову та звернення до суду, не можуть бути підставою для поновлення строку, оскільки позивач почав вчиняти дії більш ніж через рік після отримання відмови. Враховуючи не надання позивачем \~доказів та не наведення об`єктивних та переконливих причин, які завадили позивачу надіслати позовну заяву до суду у строк, встановлений\~ ст. 122 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку, що \~позивачем пропущено строк звернення із позовом до суду, встановлений\~ \~\~ст. 122 КАС України, а вказані у заяві про поновлення строку на звернення до адміністративного суду доводи не спростовують факт пропуску строку та не підтверджують поважність пропуску такого строку, тому повернув позовну заяву. Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне. Як зазначено вище, [PERSON] 16.12.2021 р. подано до суду першої інстанції цей позов, предметом якого є визнання протиправними дій та рішення органу Пенсійного фонду від 13.03.2020 р. про відмову у призначенні пенсії за віком. На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху від 20.12.2021 р. позивачем подано до суду першої інстанції заява про усунення недоліків, в якій заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду. Спірним є питання дотримання позивачем строку звернення \~до суду та наявності підстав для визнання причин пропуску строку поважними. Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного. Частиною першою \~\~статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. За змістом частин першої та другої \~\~статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. В межах цієї справи позивачем оскаржено відмову органу Пенсійного фонду у призначенні пенсії, оформлене листом від 13.03.2020 р., а позовна заява подана до суду першої інстанції 16.12.2021 р. Позивач, отримавши лист відповідача про відмову у призначенні пенсії, \~з огляду на приписи частини другої статті 122 КАС України, мав звернутися до адміністративного суду за захистом свого права протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про порушення своїх прав. У справі, що розглядається, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, предметом якого є рішення про відмову \~в призначенні пенсії від 13.03.2020 р., у грудні \~2021 році, тобто більше ніж півтора роки \~після прийняття відповідачем рішення. Приведені обставини дають підстави вважати обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недотримання позивачем строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України. Судом першої інстанції обґрунтовано визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до суду, зазначені позивачем у заяві про поновлення такого строку. Так, посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції поважності причин пропуску строку звернення до суду, а саме \~на \~встановлення карантину постановою Кабінету Міністрів України, через що позивач був обмежений у поданні позовної заяви, що є поважною причиною пропуску строку, суд не бере до уваги та зазначає, що судом першої інстанції в ухвалі надана належна правова оцінка таким доводам позивача. Суд вказує, що установлення карантину на території України постановами Уряду жодним чином не обмежило позивача у праві на подання позову, \~а також у реалізації такого права. Крім того, \~пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону\~ України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року № 731-IX\~ встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4\~ розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3\~ розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3\~ розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України\~ в редакції\~ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Цей Закон набрав чинності 17.07.2020 р., тому \~перебіг процесуальних строків, що були продовжені на час дії карантину, закінчився 06.08.2020 р. Таким чином, строк звернення до суду з цим позовом закінчився 14.09.2020 р. й на цей час \~встановлення карантину не було підставою для продовження процесуальних строків. Доводи апелянта про перебування тривалий час в самоізоляції не підтверджено належними доказами. Стосовно посилання апелянта на недобросовісну поведінку адвоката, який тривалий час не здійснював дії із підготовки позовної заяви, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що \~позивачу \~відмовлено в призначенні пенсії рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 13.03.2020 р., а адвокату позивачем передані документи для підготовки позовної заяви на підставі договору № 83-21 від 20.06.2021 р., тобто позивач почав вчиняти дії задля відновлення порушеного права більш ніж через рік після отримання відмови, тобто вже поза межами шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України. Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних\~ \~\~Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 р. в справі № 240/12017/19 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18)\~ \~\~щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним\~ законом\~ строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі\~ \~\~№ 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого\~ статтею 122 КАС України\~ у спорах цієї категорії, зокрема, що \~для\~ \~\~визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений\~ законом\~ строк звернення до суду. В той же час,\~ \~\~триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи приведені правові висновки Верховного Суду, суд визнає правильним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість доводів позивача про наявність поважних причин \~пропуску \~строку звернення до суду. Зазначення апелянтом, що звернення до суду в цій категорії спорів не може бути обмежене будь-якими строками, є помилковим. \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема\~ \~\~та\~ \~\~статті 46 Закону \~України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~ (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу. Відтак, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою. Верховним Судом в постанові \~від 17.07.2018 р. в справі № 521/21851/16-а висловлена правова позиція, за якою поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. В цьому випадку відсутні такі обставини, а заявлені причини \~не позбавляли позивача можливості звернутися до суду з позовом в межах строку звернення до суду. Посилання апелянта на те, що повернення позовної заяви позбавляє позивача права доступу до суду, суд визнає безпідставними, адже позивач не позбавлений права звернення до суду із дотриманням встановленого законом процесуального строку. З урахуванням викладеного суд \~дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвала прийнята \~з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали не вбачається.

Результат розгляду: denied