Рішення адміністративного суду від 2022-05-24 00:00:00+03

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також ГУ ПФУ у Львівській області, позивач) звернулося із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі також відповідач) та просило скасувати постанову від 30.11.2021 ВП №63946500 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про накладення штрафу в розмірі 10200 грн.. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства, не у спосіб та не в порядку, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження», оскільки при її винесенні належним чином не перевірено як факт виконання судового рішення боржником на момент винесення оскаржуваної постанови, так і поважності причин невиконання такого рішення. Позивач зазначає, що рішення суду ним виконано, виплачено доплату пенсії за період з 04.02.2020 по 29.02.2020, а сума, нарахована на виконання рішення суду за період з 01.03.2020 по 31.12.2020 в розмірі 127 456 грн., буде виплачена після надходження коштів з державного бюджету, про що було повідомлено державного виконавця. Звертає увагу на те, що умовами для накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання судового рішення та відсутність поважних причин невиконання судового рішення. Позивач вважає, що в спірному випадку наявні поважні причини такого невиконання, оскільки невиплата пенсії пов`язана з відсутністю відповідного фінансового забезпечення та зазначає, що виплата коштів, нарахованих на виконання рішення суду, буде здійснена централізовано після виділення додаткових коштів з державного бюджету. Пенсійним органом здійснювалися усі можливі заходи для виконання рішення суду в цій частині, Рішенням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на те, що накладення штрафу за невиконання судового рішення можливо лише у випадках, якщо таке невиконання відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» мало місце без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, про не зробив цього. В даному випадку апелянт звертає увагу суду на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішення суду виконано, що підтверджується постановою державного виконавця від 11.09.2020 ВП №62665933 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 380/2633/20, а саме, державним виконавцем зазначено «доплату пенсії по рішенню суду за період з 04.02.2020 по 29.02.2020 в сумі 10550,12 грн. виплачено [PERSON] відомостями серпня 2020 та надано підтверджуючі документи». Після набрання рішенням законної сили, проведено перерахунок пенсії [PERSON] з 04 лютого 2020 року на підставі довідки від 30.01.2020 №9-03156. Сума нарахована за період з 01.03.2020 по 31.12.2020 становить 127456,00 грн. та буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету. Таким чином звертає увагу суду на те, що виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, може бути здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України, та не залежить від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким позовні вимоги задоволити. Позивач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та зазначив, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України). Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі заяви стягувача - [PERSON] , 15.12.2020 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Литвиненко Х.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63946500 від 17.12.2020 з примусового виконання виконавчого листа №380/2633/20, виданого Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області провести [PERSON] перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) на підставі довідки від 30.01.2020 № 91-03156, починаючи з 04.02.2020. Боржником за вказаним виконавчим документом визначено ГУ ПФУ у Львівській області. Зазначеною постановою повідомлено боржника про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, про що повідомити державного виконавця. На адресу Відділу надійшла відповідь Пенсійного фонду про те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі № 380/2633/20 виконано, доплата пенсії по рішенню суду за період з 04.02.2020 по 29.02.2020 в сумі 10550,12 грн. виплачено [PERSON] відомостями серпня 2020 року. Вказане підтверджується постановою державного виконавця від 11.09.2020 ВП № 62665933 про закінчення провадження з примусового виконання виконавчого листа №380/2633/20 виданого Львівським окружним адміністративним судом 09.07.2020. Після набрання рішенням законної сили, проведено перерахунок пенсії [PERSON] з 04 лютого 2020 року на підставі довідки від 30.01.2020 № 91-03156. Розмір пенсії становитиме 17690,00 та виплачено відомостями січня 2021 року. Доплата пенсії по рішенню суду за період з 01.02.2020 по 31.12.2020 в сумі 127456,00 буде виплачена після виділення відповідних коштів з Державного бюджету України. До листа ГУ ПФУ у Львівській області долучило копію перерахунку від 17 грудня 2020 року, здійсненого на підставі рішення суду та розрахунок на доплату пенсії від 17.12.2020. 10.02.2021 за невиконання рішення суду державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,0 грн, та зобов`язано виконати рішення суду. Позивач не погодився із вказаною постановою про накладення штрафу та оскаржив її в судовому порядку. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 у справі №380/3240/21, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2021 у задоволенні позову ГУ ПФУ у Львівській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] - про скасування постанови про накладення штрафу відмовлено. 29.09.2021 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Литвиненко Х.А. в межах виконавчого провадження ВП № 63946500, звернувся із вимогою №2471а до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, код ЄДРПОУ 13814885) виконати рішення суду, враховуючи позицію Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №380/3382/21 в частині обмеження граничного розміру пенсії [PERSON] . Здійснити перерахунок пенсії стягувача без обмеження граничним розміром, починаючи з 04.02.2020. Про розгляд вимоги проінформувати державного виконавця протягом десяти робочих днів з дня отримання даного документу. На адресу Відділу надійшла відповідь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 19.10.2021 за № 1300-5308-8/92821 про те, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі № 380/2633/20 виконано, доплата пенсії по рішенню суду за період з 04.02.2020 по 31.12.2020 в сумі 127456 гри. буде виплачена [PERSON] після виділення відповідних коштів з Державного бюджету України. Щодо вимоги державного виконавця виконати рішення суду у справі №380/2633/20 з врахуванням позиції Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №380/3382/21 в частині обмеження граничного розміру пенсії, позивач зазначив, що ця вимога свідчить про вихід за межі виконавчого провадження ВП №63946500, яке відкрито з примусового виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/2633/20, оскільки ні резолютивна частина судового рішення, ні виконавчий лист не містить зобов`язань ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки від 30.01.2020 №91-03156, починаючи з 04.02.2020 з врахуванням позиції Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №380/3382/21 в частині обмеження граничного розміру пенсії [PERSON] .. 30.11.2021 за невиконання рішення суду державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 10200,0 грн, та зобов`язано виконати рішення суду. Позивач не погодився із вказаною постановою про накладення штрафу та оскаржив її в судовому порядку. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено поважних причин невиконання рішення суду першої інстанції, а його доводи є необгрунтованими. Суд зокрема зазначив, що у спірному випадку причиною невиконання судового рішення у справі №380/2633/20 позивач зазначає обставини відсутності відповідного фінансового забезпечення з огляду на прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 16 грудня 2020 року №1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги», яка набрала чинності з 01.04.2021 та якою запроваджено централізоване фінансування виплати пенсій. Проте, доказів включення рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі №380/2633/20 до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, позивачем суду не надано. Суд віхилив покликання позивача на лист Пенсійного фонду України до Міністерства соціальної політики України від 25.06.2021 з клопотанням про виділення коштів для здійснення виплат на виконання рішення судів, оскільки вважав, що такий не є належним доказом в підтвердження поважності причини невиконання рішення суду у справі №380/2633/20, оскільки з його змісту не вбачається вжиття заходів позивачем для погашення саме спірної заборгованості. Також суд зазначив, що Обставини з моменту накладення штрафу на ГУ ПФУ у Львівській області в розмірі 5100 грн. до винесення постанови про накладення штрафу в розмірі 10200 грн. не змінилися. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 по справі №380/2633/20 в частині виплати пенсії за період з лютого 2020 по грудень 2020 не виконано. Доказів поважності причин невиконання судового рішення позивачем не подано, судом не встановлено. Враховуючи викладені вище висновки суду першої інстанції, колегія суддів з такими не погоджується, вважає їх помилковими та зазначає таке. Згідно ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Частина 2 статті 14 КАС України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Згідно ч.ч.2, 4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) Статтею ст.1 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII). Згідно ч.1 ст.5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Згідно ч.ч.1-3 ст.63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Статтею 75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Аналізуючи наведені положення законодавства суд зауважує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VІІІ. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Як вбачається зі змісту позовної заяви, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі № 380/2633/20 позивач здійснив доплату пенсії за період з 04.02.2020 по 29.02.2020 в сумі 10550,12 грн. та така виплачена [PERSON] відомостями серпня 2020 року. Проведено перерахунок пенсії [PERSON] з 04 лютого 2020 року на підставі довідки від 30.01.2020 № 91-03156. Розмір пенсії становитиме 17690,00 та виплачено відомостями січня 2021 року. Доплата пенсії по рішенню суду за період з 01.02.2020 по 31.12.2020 в сумі 127456,00 буде виплачена після виділення відповідних коштів з Державного бюджету України. Постановою державного виконавця від 11.09.2020 ВП № 62665933 закінчено провадження з примусового виконання виконавчого листа №380/2633/20 виданого Львівським окружним адміністративним судом 09.07.2020. [PERSON] , інтересів якого стосується безспосередньо вказане виконавче провадження, вказану постанову державного виконавця від 11.09.2020 ВП № 62665933 не оскаржував. Колегія суддів звертає увагу на те, що що на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього. Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм України «Про виконавче провадження» можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. Крім цього, встановлення таких обставин як: - невиконання судового рішення; - наявність поважних причин такого невиконання, необхідно здійснювати в кожному конкретному випадку індивідуально. Обов`язок з`ясування цих обставин покладено на державного виконавця. Відтак, невиконання боржником рішення суду - тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Притягаючи боржника до відповідальності за невиконання рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф, виконавець зобов`язаний ретельно дослідити всі обставини справи, зокрема належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків та встановити причини їх невиконання або неналежного виконання. Верховний Суд у постанові від 07.11.2019 по справі № 420/70/19 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. В залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. У постанові Верховного Суду від 21.01.2020 р. по справі № 640/9234/19 суд дійшов висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення. Проте, як вбачається з оскаржуваної постанови державного виконавця про накладення штрафу у виконавчому провадженні, останню винесено лише у зв`язку з фактичним невиконанням судового рішення та без з`ясування і оцінки причин цього невиконання. Будь-яких заходів щодо з`ясування та оцінки причин невиконання рішення суду відповідачем не вжито. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на наведені обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України). Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову якою позовні вимоги задоволити.

Результат розгляду: granted