Рішення адміністративного суду від 2022-10-05 00:00:00+03

У квітні 2022 року [PERSON] (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просив: -визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у призначенні [PERSON] пенсії за вислугу років згідно із п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та виплатити заборгованість з 03.02.2022 року; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 03.02.2022 року [PERSON] пенсію за вислугу років згідно із п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та виплатити заборгованість з 03.02.2022 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вислуга років позивача у пільговому обчисленні складає 31 рік 06 місяців 22 дні, що надає йому право на призначення пенсії за віком на підставі п. «а» ст.12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач також зауважував, що для вирішення витання про призначення пенсії враховується вислуга років обрахована не тільки в календарному, а і в пільговому обчисленні. Відповідач проти позову заперечував. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року, позов [PERSON] задоволено повністю. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач у справі ГУ ПФУ в Одеській області звернулось до суду з апеляційною скаргою на зазначене судове рішення, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування скарги апелянт наголошує на відсутності підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, через відсутність календарної вислуги років у позивача, скільки на думку скаржника, саме наявність календарної (24 календарних років і більше), а не загальної чи пільгової вислуги років є необхідною умовою для отримання права на призначення пенсії за вислугу років. Відтак, оскільки відповідно до подання про призначення пенсії ГУ Національної гвардії України від 23.12.2021р. №3506, на час звільнення зі служби 20.10.2021р. календарна вислуга років позивача склала 21 рік 06 місяців 13 днів, правові підстави для призначення [PERSON] пенсії за вислугу років відсутні. Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст.311 КАС України. Згідно вимог ч.1, 2 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 20.10.2021 року №228 позивача звільнено з військової служби. Згідно витягу з наказу вислуга років позивача на день звільнення становить: в календарному обчисленні 21 рік 06 місяців 13 днів; у пільговому обчисленні 31 рік 06 місяців 22 дні. З 21 жовтня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 03 лютого 2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Листом від 30 березня 2022 року відповідач повідомив позивача, що оскільки відповідно до подання про призначення пенсії Головного управління Національної гвардії України від 23.12.2021 року №3506 на час звільнення зі служби 20.10.2021 року календарна вислуга років становила 21 рік 06 місяців 13 днів, правові підстави для призначення пенсії за вислугу років відсутні. Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вислуга років позивача, враховуючи час служби в органах Національної гвардії України, який підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить більше 25 календарних років, а саме: 31 рік 06 місяців 22 дні, що підтверджується поданням про призначення пенсії Головного управління Національної гвардії України, що також не заперечується відповідачем, а, отже, позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ. Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновку суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного. Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б», «д» статті 1-2 цього Закону крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. Частиною 2 статті 17 вказаного вище Закону передбачено, що до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, організації підрозділів цивільного захисту, міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання незалежно від форми навчання у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби. В силу положень статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Наведене свідчить, що законодавець чітко встановлює можливість призначення пенсії за вислугу років, із зарахуванням в її період вислуги років на пільгових умовах. Відповідно до п. «а» п.3 положень постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» до вислуги років для призначення пенсій зараховується на пільгових умовах, зокрема, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду. Суд першої інстанції вірно зазначив, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, що передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації права на призначення різних видів пенсій і основним актом, на підставі чого здійснюється таке регулювання є Закон № 2262. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і повинно пов`язуватися не з категорією працівників, а зі спеціальним статусом, якого особа набула після проходження військової служби у визначений період часу, і така можливість передбачена постановою КМУ № 393. Таким чином, до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті акти, що передбачають кратне (пільгове) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення різних видів пенсій. Отже, для призначення пенсій за вислугу років за Законом № 2262 календарна вислуга може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 750/9775/16-а і підтримана постановою об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 3 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, а також постановою палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18. Отже, виходячи з викладеного, правовою підставою для набуття особою. Яка проходила службу, зокрема в органах Національної гвардії України, права на призначення пенсії за вислугу років є наявність в неї відповідного стажу роботи, набутого та розрахованого у відповідності до норм законодавства, що регулюють засади трудової діяльності зазначеної категорії осіб та їх соціального забезпечення. Пільгове обчислення вислуги років та пільгових умов призначення пенсії для визначених законом осіб у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, встановлено статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ та передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393. Відтак, є вірним висновок суду першої інстанції, що застосування лише положень пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ при обрахунку вислуги років для призначення пенсії особі, яка проходила службу, зокрема, в органах Національної гвардії України, без врахування положень статті 17-1 Закону №2262-ХІІ є неправомірним та таким, що порушує встановлені гарантії її прав на пільгове пенсійне забезпечення. Як свідчать матеріали справи, позивач звільнений зі служби 20.10.2021 року, а тому за приписами п. «а» ст. 12 Закону № 2262 для отримання права на пенсію повинен був мати вислугу у 25 календарних років і більше. Водночас, як зазначалось вище, вислуга років позивача на день звільнення в пільговому обчисленні, враховуючи час служби в органах Національної гвардії України, склала 31 рік 06 місяців 22 дні, що підтверджується відповідним поданням про призначення пенсії, а відтак є достатнім для призначення йому пенсії згідно з положеннями п. «а» ст. 12 Закону № 2262. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», в разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт "а" статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт "а" статті 13). Враховуючи усе наведене вище, колегія суддів оцінює критично твердження апелянта, що для призначення пенсії враховується лише календарна вислуга років не заслуговує на увагу, оскільки такі посилання суперечать положенням ст. 17-1 Закону №2262-ХІІ та Порядку №393. Зважаючи на викладене, беручи до уваги наявність у позивача вислуги більше ніж 25 років, необхідної для призначення пенсії на підставі ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що у відповідача не було підстав відмовляти позивачу у призначенні пенсії з урахуванням вислуги років. Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, фактично аналогічні тим, які були викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву та яким судом першої інстанції була надана належна правова оцінка, а відтак, такі доводи встановлених обставин справи, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність дій щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років [PERSON] на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та про задоволення позовних вимог в цій частині. Також є вірним обраний судом спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 03.02.2022 року позивачеві пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також виплатити заборгованість з 03.02.2022 року. Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Результат розгляду: denied