Рішення адміністративного суду від 2022-04-11 00:00:00+03

Позивач звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в якому просила: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирської області про відмову зарахування до спеціального стажу для визначення права на виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій згідно чинного законодавства моєї роботи на посаді завідувача зуботехнічного відділення з 30.11.1995 по 02.09.2018 у фаховому Коледжі Комунального вищого навчального закладу, відокремленому підрозділі Житомирського медичного інституту; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирської області зарахувати до спеціального стажу для визначення права на виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій згідно чинного законодавства моєї роботи на посаді завідувача зуботехнічного відділення з 30.11.1995 по 02.09.2018 у Коледжі Комунального вищого навчального закладу, відокремленому підрозділі Житомирського медичного інституту; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирської області виплатити мені грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у грудні 2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою у якій просила: - зарахувати до спеціального стажу для визначення права на виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій згідно чинного законодавства період роботи на посаді викладача з 18.01.2007 у фаховому коледжі Житомирського медичного інституту; - призначити та виплатити грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій згідно чинного законодавства. Листом від 27.01.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивачу про наступне: відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону 1058-1У грошова допомога особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п, «е» -«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» , і мають страховий стаж (для чоловіків -35 років, для жінок-30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (далі Порядок №1191), відповідно до якої до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» , що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» із змінами, внесеними постановою від 26.09.2002 №1436. Відповідно до записів трудової книжки із 30.11.1995 по 02.09.2018 працювали завідувачем зуботехнічного відділення в Житомирському медичному училищі, яке у подальшому перейменовано в комунальний вищий навчальний заклад "Житомирський інститут медсестринства "Житомирської обласної ради. Переліком закладів і установ освіти, "охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 передбачені вищі навчальні заклади І-ІІ рівнів акредитації, посада завідувача даним переліком не передбачена. Враховуючи викладене, вважає, що період із 30.11.1995 по 02.09.2018 не може бути врахований до спеціального стажу, який дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» . Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернулась до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне. Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"), що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N909 ( 909-93-п ) "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років". Згідно з "Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N909, право отримання пенсії за вислугу років мають, зокрема, (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи, які працюють у Вищих навчальних закладах I - II рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладах. Відповідно до ст.1 Закону України "Про вищу освіту" №2984-ІІІ, заклад вищої освіти - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей. Акредитація освітньої програми - оцінювання освітньої програми та/або освітньої діяльності закладу вищої освіти за цією програмою на предмет забезпечення та вдосконалення якості вищої освіти: Згідно ст.11 цього Закону систему вищої освіти становлять: 1) заклади вищої освіти всіх форм власності; 2) рівні та ступені (кваліфікації) вищої освіти; 3) галузі знань і спеціальності; 4) освітні та наукові програми; 5) ліцензійні умови провадження освітньої діяльності та ліцензійні умови провадження вищої освіти; Частиною 1 статті 5 Закону України "Про вищу освіту" №2984-ІІІ визначено, що підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми чи науковими програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень; науковий рівень. Відповідно до норм статті 5 Закону України "Про вищу освіту", молодший бакалавр - це освітній або освітньо-професійний ступінь, що здобувається на початковому рівні (короткому циклі) вищої освіти і присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньої програми, обсяг якої становить 120 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня молодшого бакалавра на основі фахової передвищої освіти заклад вищої освіти має право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти. Бакалавр - це освітній ступінь, що здобувається на першому рівні вищої освіти та присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньо-професійної програми, обсяг якої становить 180-240 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня бакалавра на основі освітнього ступеня молодшого бакалавра або на основі фахової передвищої освіти заклад вищої освіти має право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти. Магістр - це освітній ступінь, що здобувається на другому рівні вищої освіти та присуджується закладом вищої освіти (науковою установою) у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти відповідної освітньої програми. Ступінь магістра здобувається за освітньо-професійною або за освітньо-науковою програмою. Обсяг освітньо-професійної програми підготовки магістра становить 90-120 кредитів ЄКТС, обсяг освітньо-наукової програми - 120 кредитів ЄКТС. Освітньо-наукова програма магістра обов`язково включає дослідницьку (наукову) компоненту обсягом не менше 30 відсотків. Статтею 28 Закону України "Про вищу освіту" № 2984-ІІІ визначено, що в Україні діють заклади вищої освіти таких типів: університет; академія, інститут; коледж. У п.3 ч.1 ст. 28 Закону України "Про вищу освіту" визначено, що коледж - заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність. Порядок ліцензування освітньої діяльності, акредитації напрямів, спеціальностей та вищих навчальних закладів визначено ст.24 Закону України "Про вищу освіту" №2984-ІІІ. Зокрема освітня діяльність у сфері вищої освіти провадиться закладами вищої освіти, закладами фахової передвищої освіти (для підготовки фахівців ступенів молодшого бакалавра та бакалавра) та науковими установами (для підготовки фахівців ступенів магістра та/або доктора філософії) на підставі ліцензій, що видаються визначеним Кабінетом Міністрів України органом ліцензування відповідно до закону. Відповідно до ст.25 Закону України "Про вищу освіту" 1. Заклад вищої освіти, який бажає акредитувати освітню програму, подає до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти письмову заяву та документи, що підтверджують відповідність його освітньої програми та освітньої діяльності за такою програмою вимогам та критеріям, встановленим Положенням про акредитацію освітніх програм. Сертифікат про акредитацію вперше видається за кожною акредитованою освітньою програмою строком на п`ять років, а при другій та наступних акредитаціях - строком на 10 років. Інформація про видачу сертифіката вноситься до Єдиної державної електронної бази з питань освіти. Сертифікат підтверджує відповідність освітньої програми закладу вищої освіти за відповідною спеціальністю та рівнем вищої освіти стандарту вищої освіти і дає право на видачу диплома державного зразка за цією спеціальністю. Зі змісту трудової книжки позивача вбачається, що із 01.08.1990 позивача на підставі наказу №68к від 01.08.1990 зараховано викладачем ортопедичної стоматології до Житомирського медичного училища. Згідно запису за порядковим номером 8, позивача 30.11.1995 на підставі наказу №65к від 29.11.1995 переведено завідувачем зуботехнічного відділення. Згідно запису №10 - 12: - Житомирське медичне училище переіменовано на Житомирський базовий медичний коледж; - Житомирський базовий медичний коледж перетворено у Житомирський інститут медсестринства; - Житомирський інститут медсестринства переіменовано в Комунальний вищий навчальний заклад "Житомирський інститут медсестринства"; - Комунальний вищий навчальний заклад "Житомирський інститут медсестринства" переіменовано в Комунальний вищий навчальний заклад "Житомирський інститут медсестринства" Житомирської обласної ради. Як встановлено із досліджених судом доказів, зокрема, довідки Комунального вищого навчального закладу "Житомирський інститут медсестринства" Житомирської обласної ради. №647 від 24.12.2020, [PERSON] з 18.01.2007 і по даний час працює в коледжі КВНЗ «Житомирський інститут медсестринства» на посаді викладача та виконує педагогічне навантаження (викладає стоматологію та стоматологічну ортопедію) з підготовки молодших спеціалістів (були акредитовані за І рівнем) та бакалаврів (були акредитовані за ІІ рівнем). Згідно довідки КВНЗ «Житомирський інститут медсестринства»№469 заклад фінансується за кодом та назвою Типової програмної класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів - 0711120 «Підготовка кадрів закладами фахової передвищої освіти» . До суду надано копії сертифікатів про акредитацію, які підтверджують, що починаючи з 06 липня 1999 року по даний час, даному вищому навчальному закладу присвоювались та надавались сертифікати про акредитацію. Щодо період із 30.11.1995 по липень 1999 року, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі №296/10500/16-а (спірні відносини між сторонами виникли за період із 2007 року) вказано: Згідно ліцензії Міністерства освіти і науки України, Комунальний вищий навчальний заклад Житомирський інститут медсестринства надає освітні послуги, пов`язані з одержанням вищої освіти на рівні кваліфікаційних вимог до молодшого спеціаліста, бакалавра, магістра. З додатку до ліцензії вбачається, що Коледж Комунального вищого навчального закладу Житомирський інститут медсестринства здійснює підготовку молодших спеціалістів за напрямком 1201Медицина за спеціальностями 5.12010101 - Лікувальна справа; 5.12010102 - Сестринська справа; 5.12010104 - Стоматологія; 5.12010105 - Акушерська справа; 5.12010106 - Стоматологія ортопедична., та підготовку бакалаврів за напрямком 1201 Медицина за спеціальностями 6.120101 - Сестринська справа, 6. 120102 - Лабораторна діагностика. У додатку до ліценції міститься перелік всіх рішень державної акредитаційної комісії, на підставі яких, починаючи з 1994 року, даному вищому навчальному закладу присвоювались та надавались сертифікати про акредитацію . Враховуючи висновок Верховного Суду, суд вважає доведеною ту обставину, що у період із 30.11.1995 по липень 1999 року Комунальному вищому навчальному закладу Житомирський інститут медсестринства присвоювались та надавались сертифікати про акредитацію. Отже, за встановлених судом обставин, відповідачем протиправно не зараховано позивачу спірний період до педагогічного стажу з підготовки фахівців за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста та бакалавра (I - II рівнями акредитації). Разом з тим, суд відмічає, що сторонами не надано до суду доказів, що відповідачем приймалось рішення про відмову у зарахуванні до спеціального стажу позивача для визначення права на виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій з періоду з 30.11.1995 02.09.2018. Однак, з метою захисту прав позивача, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною відмову відповідача у зарахуванні до спеціального стажу позивача для визначення права на виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій з періоду з 30.11.1995 по 02.09.2018. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат, оскільки період із 31.11.1995 по 02.09.2018 є меншим, ніж встановлений Пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 страховий стаж ( 30 років), а в матеріалах адміністративної справи відсутні докази, що до страхового стажу позивача зараховано будь-які інші, ніж спірний періоди, що дають право на призначення зазначеної грошової допомоги. Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку задоволення позовних вимог частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied