Рішення адміністративного суду від 2022-11-10 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] , звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач, ГУПФУ в Одеській області), в якому просив: - визнати протиправною та дискримінаційною бездіяльність ГУПФУ в Одеській області стосовно усунення від виконання своїх функціональних обов`язків, а саме: здійснення виплати щомісячної пенсії позивача на визначений ним банківський рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Ощадбанк»; - зобов`язати ГУПФУ в Одеській області здійснити виплату недоотриманої пенсії позивача та щомісячної пенсії на визначений ним банківський рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Ощадбанк». В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що після досягнення пенсійного віку та при наявності 38 років страхового стажу йому була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась до виїзду за кордон. 30.08.2000 року позивач виїхав до Ізраїлю на постійне місце проживання, у зв`язку з чим виплата пенсії була припинена. 29.09.2017 року представник позивача звернувся до Пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії, однак отримав відмову. Зазначену відмову позивач оскаржив у судовому порядку, та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 року по справі № 815/2968/18 позов [PERSON] задоволено, зобов`язано Центральне ОУПФУ \~в м. Одесі провести поновлення та виплату пенсії з 29.09.2017 року. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2019 року скасовано рішення суду від 14.11.2018 року та зобов`язано Центральне ОУПФУ \~в м. Одесі провести поновлення та виплату пенсії з 06.12.2017 року. На виконання судового рішення відповідач почав перераховувати пенсію позивача на його банківський рахунок в АТ «Ощадбанк». 04.11.2019 року звернувшись до банку для отримання пенсії зі свого банківського рахунку, позивач дізнався, що починаючи з 01.06.2019 року пенсія на рахунок не надходить. Жодного повідомлення або рішення про припинення виплати пенсії на банківський рахунок від ГУПФУ в Одеській області позивач не отримував. На звернення позивача відповідач повідомив, що продовження виплати пенсії на банківський рахунок можливе після особистого звернення позивача до пенсійного органу із відповідною заявою. Позивач звернувся до суду із позовом про поновлення виплати пенсії. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 року по справі № 420/12791/20 зобов`язано ГУПФУ в Одеській області провести [PERSON] поновлення та виплату пенсії за період 07.10.2009р. по 05.12.2017р., відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 26.04.2021 року відповідач листом повідомив, що рішення суду від 20.01.2021 року по справі № 420/12791/20 виконано, стосовно виплати пенсії [PERSON] зазначено, що позивачу необхідно особисто надати відповідачу заяву із реквізитами банківської установи. Втім, не погодившись із розрахунками пенсії позивач звернувся до суду із позовом. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 року по справі № 420/20264/21 позов [PERSON] задоволено частково. Зобов`язано ГУПФУ в Одеській області здійснити перерахунок і виплату пенсії [PERSON] за період з 07.10.2009р. по 05.12.2017р. як непрацюючої особи, з урахуванням встановленого законодавством мінімального розміру пенсії, підвищень та індексації, відповідно до статей 27, 28, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням раніше виплачених сум. 05.05.2022 року представник позивача направив до ГУПФУ в Одеській області апостильовану та нотаріально завірену заяву позивача, в який позивач особисто просив належні йому суми пенсії перераховувати на його особистий банківський рахунок. Позивач отримав відповідь відповідача від 10.05.2022 року, в якій зазначено, що з 01.12.2019 виплата пенсії призупинена у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом шести місяців підряд, для поновлення виплати пенсії на території України [PERSON] необхідно особисто звернутись до будь-якого відділу обслуговування громадян або за місцем реєстрації в Україні з оригіналами відповідних документів. 20.05.2022 року представник позивача у відповідь на лист відповідача направив йому витребувані документи, а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] [PERSON] ; РНОКПП [PERSON] ; апостильована та нотаріально завірена довіреність та заява [PERSON] про виплату пенсії на поточний банківський рахунок, але відповідач, продовжує протиправну бездіяльність стосовно виплати пенсії. Позивач вважає протиправною бездіяльність ГУПФУ в Одеській області, наголошуючи при цьому на тому, що право на пенсію підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року позов [PERSON] задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо виплати [PERSON] пенсії на визначений банківський рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Ощадбанк». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату [PERSON] пенсії на визначений банківський рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Ощадбанк». Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження. В апеляційній скарзі, ГУПФУ в Одеській області, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, посилаючись на пункт 10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів пенсій через їх поточні рахунки у банках, затв. Постановою КМУ від 30.08.1999 №1596, підкреслював, що для поновлення виплати пенсії за вислугу років позивачу або його законному представнику необхідно особисто звернутися до органу ПФУ або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем проживання, надати відповідну заяву, пред`явити уповноваженій особі органу, що призначає пенсію, паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує її вік, документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків та довідку АТ «Ощадбанк» або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку. Апелянт також зазначав, що заява про виплату пенсії саме на банківський рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Ощадбанк» позивачем не подавалась та питання виплати пенсії саме на цей рахунок управлінням не розглядалося. Крім того, в апеляційній скарзі апелянт зазначав, що під час ухвалення рішення судом першої інстанції не враховано, що спір у даній справі є тотожним, виник між тими самими сторонами та про той самий предмет що і спір у справі № 420/20264/21, що свідчить про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає об`єкту порушеного права. Позивач, [PERSON] , своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в ГУПФУ в Одеській області та отримував пенсію на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 року у справі № 815/2968/18 позов [PERSON] було задоволено частково, зобов`язано Центральне ОУПФУ \~в м. Одесі провести поновлення та виплату пенсії за віком [PERSON] відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з дати звернення, тобто з 29.09.2017 року. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2019 року у справі № 815/2968/18 апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 року скасовано, прийнято нове судове рішення, яким зобов`язано Центральне ОУПФУ \~в м. Одесі поновити виплату пенсії [PERSON] та здійснити її виплату з 06.12.2017 року. [PERSON] відкрив поточний рахунок в АТ «Ощадбанк» та надав реквізити рахунку до Пенсійного фонду з метою виплати пенсії. ГУПФУ в Одеській області листом 25.06.2019 року повідомило [PERSON] про поновлення пенсії. З матеріалів справи вбачається, що ГУПФУ в Одеській області здійснювало виплату пенсії [PERSON] на його банківський рахунок АТ «Ощадбанк». Позивач, 04.11.2019 року звернувшись до банку для отримання пенсії зі свого банківського рахунку, дізнався, що починаючи з 01.06.2019 року пенсія на рахунок не надходить, що також підтверджується банківською випискою від 04.11.2019 року, жодного повідомлення або рішення про припинення виплати пенсії на банківський рахунок від відповідача позивач не отримував. 21.11.2019 року представник [PERSON] звернувся до ГУПФУ в Одеській області із заявою про виплату пенсії на визначений ним банківський рахунок № [NUMBER] відкритий в АТ «Ощадбанк». ГУПФУ в Одеській області листом від 09.12.2019 року у відповідь на вказане звернення повідомило представника [PERSON] , що продовження виплати пенсії на банківський рахунок можливо після особистого звернення [PERSON] з відповідною заявою. Не погодившись із такою відповіддю, позивач оскаржив її \~у судовому порядку. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 року у справі № 420/12791/20 позов [PERSON] було задоволено частково, зобов`язано ГУПФУ в Одеській області провести [PERSON] поновлення та виплату пенсії за період 07.10.2009 року по 05.12.2017 року, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 року у справі № 420/12791/20 набрало законної сили на підстави постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 року. 13.04.2021 року представник [PERSON] звернувся до ГУПФУ в Одеській області із заявою про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 року у справі № 420/12791/20. ГУПФУ в Одеській області листом від 26.04.2021 року у відповідь на вказане звернення повідомило представника [PERSON] , що на виконання рішення суду [PERSON] поновлено виплату пенсії з 07.10.2009 року по 05.12.2017 року, оскільки в рішенні суду від 20.01.2021 не зазначено спосіб виплати пенсії, пенсія виплачується згідно чинного законодавства, для виплати пенсії [PERSON] необхідно особисто надати заяву з реквізитами банківської установи встановленого зразка, або зазначена заява приймається органом Пенсійного фонду від установи уповноваженого банку, за умови ідентифікації представником уповноваженого банку клієнта. [PERSON] не погодився із розрахунками суми пенсії ГУПФУ в Одеській області та звернувся до суду із позовом. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 року у справі № 420/20264/21 позов [PERSON] було задоволено частково, зобов`язано ГУПФУ в Одеській області здійснити перерахунок і виплату пенсії [PERSON] за період з 07.10.2009 по 05.12.2017 як непрацюючої особи з урахуванням встановленого законодавством мінімального розміру пенсії, підвищень та індексації відповідно до статей 27, 28, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням раніше виплачених сум. 10.05.2022 року [PERSON] направив до ГУПФУ в Одеській області апостильовану та нотаріально завірену заяву, в якій просив пенсію перераховувати на його особистий банківський рахунок № [NUMBER] відкритий в АТ «Ощадбанк». ГУПФУ в Одеській області листом від 10.05.2022 року у відповідь на вказане звернення повідомило представника [PERSON] , що за період з червня 2019 року по листопад 2019 року згідно зі звітами відділення поштового зв`язку № 65048 була наявна невиплата пенсії [PERSON] , тому з 01.12.2019 виплата пенсії призупинена у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом шести місяців підряд, а для поновлення виплати пенсії на території України [PERSON] необхідно особисто звернутись до будь-якого відділу обслуговування громадян або за місцем реєстрації в Україні з оригіналами наступних документів: паспортом громадянина України, реєстраційним номером облікової картки платника податків та заявою з банківської установи про відкриття особового рахунку або зазначена заява приймається органом Пенсійного фонду від установи уповноваженого банку, за умови ідентифікації представником уповноваженого банку клієнта. 20.05.2022 року представник [PERSON] у відповідь на лист від 10.05.2022 року направив до ГУПФУ в Одеській області паспорт громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] [PERSON] , РНОКПП [PERSON] , апостильовану та нотаріально завірену довіреність та заяву [PERSON] про виплату пенсії на поточний банківський рахунок. Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати пенсії на визначений ним банківський рахунок, позивач звернувся до суду з даним позовом. Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимога відповідача про те, що особисто підписана заява пенсіонера може бути передана в пенсійний фонд тільки ним особисто є протиправною та такою, що не просто звужує конституційне право на звернення до органу Пенсійного фонду через уповноваженого представника, відповідно до Закону України «Про звернення громадян», а й взагалі унеможливлює/нівелює право пенсіонера, який проживає за кордоном, на отримання пенсії. Суд також зауважив, що вказані норми Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596, звужують право позивача на отримання пенсії у порівнянні з нормами, викладеними у спеціальному Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який, зокрема, має вищу юридичну силу. Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. Згідно преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року№ 1058-IV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку. Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за «принципом рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно з ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Згідно з ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону. Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року із Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» були виключені норми п.2 ч.1 ст.49 та друге речення ст.51, які забороняли виплату пенсій особам, що виїхали на місце постійного проживання за кордон, внаслідок чого Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не містить жодної норми, яка б скасовувала право пенсіонера на отримання ним пенсії в результаті того, що він проживає не в Україні. Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596, визначено механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями (далі - органи Пенсійного фонду), головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі) в уповноважених банках. Згідно з п.6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка. Відповідно до п.п.8-9 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596, поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті. Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін. Згідно з п.10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596, заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку. Заяви приймаються за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку. З урахуванням зазначеного, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п.10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596, двома шляхами: особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду або від установи уповноваженого банку. Аналогічні положення закріплені у п.4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, яким передбачено, що заяви про виплату пенсії реєструються в журналі вхідної кореспонденції. Заява про виплату пенсії через банківський рахунок подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (зі змінами). Втім, жоден з пунктів Порядку №22-1 не містить обов`язку пенсіонера звертатись із заявою про поновлення виплати пенсії особисто. Вжитий у пункті 1.1 термін заявник, на переконання колегії суддів, дає підстави стверджувати, що таким заявником може бути і представник за довіреністю. Слід зазначити, що наразі відсутній чіткий механізм щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за межі України, а тому існуючі загальні норми, на думку суду, не повинні тлумачитись Пенсійним фондом з надмірним формалізмом, зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а та від 20.01.2022 у справі № 280/4551/21. Як встановлено судом першої інстанції, згідно заяви позивача про виплату пенсії від 04.11.2019 року [PERSON] відкрив у ТВБВ № 10015/0602 ОПЧ АТ «Ощадбанк» поточний рахунок № [NUMBER] . В заяві також зазначено, що позивач уповноважує працівника банку передати від його імені цю заяву до відповідного органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення. Крім того, в заяві вказано, що працівником банку підтверджено ідентифікацію клієнта під час відкриття рахунка, в тому числі із обов`язковим пред`явленням паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу. Крім того, представником позивача 20.05.2022 року через веб-портал Пенсійного фонду України було направлено чергове звернення з питання виплати пенсії позивачу через банківську установу, до якого було додано нотаріально посвідчену апостильовану заяву [PERSON] від 10.05.2021 року про виплату належних йому сум пенсії (грошової допомоги, іншої грошової виплати) на його поточний рахунок. Як встановлено судом, відмовляючи у виплаті позивачу пенсії на визначений ним банківський рахунок, відповідач посилається на те, що позивачем не було дотримано вимог щодо особистого звернення, передбаченого Порядком 1596. На думку колегії суддів, судом першої інстанції обґрунтовано визнано такі доводи відповідача помилковими та зауважено на тому, що під особистим зверненням пенсіонера, згідно п.10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затв. постановою КМУ від 30.08.1999 року № 1596, слід розуміти особисте підписання пенсіонером заяви про виплату пенсії, а не фізичне переміщення цієї особистої заяви пенсіонером до відповідача. Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позиція відповідача стосовно того, що особисто підписана заява пенсіонера може бути передана в пенсійний фонд тільки ним особисто не просто звужує конституційне право на звернення до УПФ через уповноваженого представника, а й взагалі унеможливлює/нівелює право пенсіонера, який проживає за кордоном, на отримання пенсії. Слід зазначити, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. В даному випадку, відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвела до ситуації, за якої громадяни України позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати без повернення до України. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необхідним наголосити, що існуючі норми матеріального права, не повинні тлумачитись Пенсійним фондом з надмірним формалізмом, позбавляючи громадян України гарантованого права на отримання пенсії з формальних підстав. Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наведені норми Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затв. постановою КМУ від 30.08.1999 року № 1596, звужують право позивача на пенсію у порівнянні з нормами, викладеними у спеціальному Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що має вищу юридичну силу. Наведене свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність ГУПФУ в Одеській області щодо виплати [PERSON] пенсії, на визначений позивачем банківський рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк». На думку колегії суддів, при обранні способу відновлення порушеного права позивача, судом першої інстанції було враховано принцип верховенства права щодо гарантування права, визначеного ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та принцип ефективності судового захисту, та обґрунтовано зобов`язано ГУПФУ в Одеській області здійснити виплату [PERSON] пенсію на визначений позивачем банківський рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк». З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову [PERSON] . Стосовно доводів апеляційної скарги із посиланням на те, що для поновлення виплати пенсії за вислугу років позивачу необхідно особисто звернутися до відповідного відділу ПФУ та надати заяву із документами, колегія суддів зазначає, що необхідність приїзду людей похилого віку, які постійно проживають за межами України, виключно з метою особистого звернення до Пенсійного органу є додатковим тягарем для таких осіб і не сприяє відновленню порушеного права, та такий підхід суперечить тезам, покладеним Конституційним судом України в основу рішення від 07.10.2009 №25-рп/2009. Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги із посиланням на те, що спір у даній справі, виник між тими самими сторонами та про той самий предмет та є тотожним, що і спір у справі № 420/20264/21. Як встановлено судом апеляційної інстанції предметом спору у справі № 420/20264/21 було вирішення правомірності дій ГУПФУ щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії позивача за період з 07.10.2009 року по 05.12.2017 року з урахуванням встановленого законодавством мінімального розміру пенсії, підвищень та індексації відповідно до статей 27, 28, 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням розрахунку компенсації втрати частини доходів, в той час як у даній справі, предметом спору є вирішення правомірності відмови органу ПФУ у здійсненні виплати пенсії позивача на визначений ним банківський рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» із посиланням на те, що для поновлення виплати пенсії на такий рахунок, позивачеві необхідно особисто звернутися до відповідного органу ПФУ. Отже, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги щодо тотожності позовних вимог. Також слід зазначити про безпідставність доводів апеляційної скарги стосовно того, що заява про виплату пенсії саме на банківський рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «Ощадбанк» позивачем не подавалась, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, а саме заявою про поновлення виплати пенсії що містить такі дані банківського рахунку (а.с.30 зв.б.). Отже, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи, та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні. Крім того, колегія суддів враховує, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied