Рішення адміністративного суду від 2023-06-15 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до [INFO], Військової частини [NUMBER] в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ № 31 від 01.03.2022року ТВО начальника [INFO] підполковника [PERSON] в частині призову [PERSON] , [INFO] , на військову службу, на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" № 69/2022; скасувати пункт наказу військової частини [NUMBER] від 03 липня 2022 року №86 про призначення [PERSON] на посаду - номер обслуги; зобов`язати військову частину [NUMBER] видати наказ по стройовій частині, яким виключити [PERSON] із списків особового складу військової частини [NUMBER] , з дня набрання рішенням суду законної сили. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норм матеріального права, а саме Конституції України , Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України". Зазначає, що на його заяви про те, що він є студентом Сумського державного університету, вивчивши довідку надану ним у 2021 році до 1 відділу [INFO], начальник [INFO] підполковник [PERSON] , надав на ім`я ректора Сумського державного університету довідку №3/73 від 01 березня 2022 року, в якій зазначив, що його мобілізовано. Це є беззаперечним доказом того, що відповідач під час призову його на військову службу під час мобілізацій, яка була проведена незаконно та з внесенням до військового квитка завідомо неправдивих даних, володів інформацією про те, що він є студентом. У разі, якщо студент бажає проходити службу, він у РТЦК та СГІ пише заяву про бажання бути мобілізованим. Після чого РТЦК та СП надсилає повідомлення до вузу, де йому надають академ відпустку на час служби. Позивач вказує, що він такої заяви не писав, відпустка йому не надавалась. Відтак, імператив правової норми (абзацу третього частини другої статті 23 Закону № 3543-ХІІ) повинен бути застосований у випадку наявності у відповідача відповідної інформації про імунітет позивача щодо призову на військову службу, позивач був активним у даному взаємному процесі збору відповідної інформації та надав необхідну інформацію до першого відділу [INFO]. Стверджує, що суд першої інстанції також упереджено дійшов висновку, що він належним чином пройшов медичну комісію, оскільки позивач таку комісію взагалі не проходив. Зазначає, що у разі коли особу було мобілізовано з порушенням Конституції та Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" вона не набуває статусу військовослужбовця в розумінні закону. Враховуючи відсутність будь-якого аналізу з боку суду змісту позовної заяви, відповіді на відзив, відсутність жодної відповіді з боку суду на аргументи та наведення мотивів з боку суду щодо свого ж рішення, вважає, що оскаржуване рішення по даній справі порушує його право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом (ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно наказу № 31 від 01.03.2022 ТВО начальника [INFO] позивача, [INFO] , разом з іншими учасниками добровольчого формування Липоводолинської громади було призвано на військову службу у Збройні Сили України по мобілізації на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" № 69/2022. Дана обставина підтверджується копією військового квитка, який позивач отримав у березні 2022 року, згідно якого йому було присвоєно військове звання "солдат" (присвоєно 01.03.2022). 04.05.2022 розпорядженням командувача військо оперативного командування " [INFO] " позивача було направлено у відрядження до військової частини [NUMBER] . В подальшому відповідно до наказу командувача військ оперативного командування " [INFO] " від 11.05.2022 № 39-РС позивача було зараховано в розпорядження командира військової частини [NUMBER] . Учасниками справи не заперечується та обставина, що в подальшому наказом військової частини [NUMBER] позивача зараховано до штату військової частини та останній в складі цієї військової частини приймав участь у відсічі агресії російської федерації проти України. [PERSON] є студентом денного відділення на бюджетній основі Сумського державного університету, факультет електроніки та інформаційних технологій, що підтверджується копією студентського квитка серії [NUMBER] , виданого 1 вересня 2021 року (а.с. 18). Стверджуючи, що наказ про його мобілізацію виданий протиправно з порушенням вимог законодавства щодо призову на військову службу студентів денної форми навчання, а також через незабезпечення відповідачем права на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, [PERSON] звернувся до суду із вказаними вимогами. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що отримати відстрочку від призову на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" можна лише до моменту набуття статусу військовослужбовця. Після зарахування до особового складу військової частини подання заяви з відповідними документами про відстрочку, навіть якщо у особи є для цього підстави, втрачає свою мету. Натомість, з моменту набуття особою статусу військовослужбовця, під час воєнного стану звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII. Від так, на думку суду першої інстанції, на даній стадії правовідносин між сторонами, коли позивач вже є діючим військовослужбовцем, яким призваний на військову службу під час мобілізації, судом не встановлено, а сторонами не повідомлено, обставин, які б свідчили про наявність підстав для звільнення [PERSON] з військової служби за призовом під час мобілізації, які передбачені пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу". Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Частинами третьою та сьомою статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Пунктом 253 Указу Президента від 10 грудня 2018 року №1153/2008 "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" (далі по тексту - Указ №1153/2008) передбачено, що призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України. Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Відповідно до пункту 4 частини першої та абзацу першого частини третьої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається, зокрема, день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Згідно із пунктом 20 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022 (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався. Так, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Законом України від 03 березня 2022 року №2105-ІХ затверджений Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію" (далі по тексту - Указ №69/2022). Відповідно до пункту 1 Указу №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - мобілізація). Водночас, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Згідно із частиною п`ятою статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин. Абзацом першим пункту 252 Указу №1153/2008 передбачено, що у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також прийом громадян на військову службу за контрактом. Відповідно до абзаців першого та другого частини другої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають, зокрема, здобувачі фахової вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти. З огляду на матеріали справи, [PERSON] є студентом денного відділення на бюджетній основі Сумського державного університету, факультет електроніки та інформаційних технологій, що підтверджується копією студентського квитка серії [NUMBER] , виданого 1 вересня 2021 року (а.с. 18). Отже, станом на 24.02.2022 [PERSON] мав статус здобувача фахової вищої освіти, а тому не підлягав призову на військову службу під час мобілізації відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Від так, колегія суддів звертає увагу, що на день постановлення оскаржуваного наказу № 31 від 01.03.2022 ТВО начальника [INFO] в частині призову [PERSON] , [INFO] , на військову службу, на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 позивачу тільки виповнилося 18 років та на той час він був студентом 1 курсу Сумського державного університету. У вказаній справі суд першої інстанції підтримав аргументи відповідача про те, що в матеріалах особової справи позивача були відсутності відомості про здобуття ним вищої освіти за денною формою навчання, а тому дії [INFO] щодо призову позивача, який на той час перебував у складі добровольчого формування Липоводолинської громади в частині призову [PERSON] на військову службу у Збройні Сили України по мобілізації на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 суд визнав правомірними. З цього приводу колегія суддів зазначає, що Кабінет Міністрів України 23 лютого 2022 року постановою №154 затвердив Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі по тексту - Положення №154), пунктом 1 якого встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Згідно з пунктом 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. Відповідно до пункту 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік. Таким чином, обов`язок щодо перевірки наявності підстав для відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу покладено на відповідні районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, а тому [INFO] мав перевірити наявність чи відсутність підстави у [PERSON] для одержання відстрочки від призову за мобілізацією. Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що йому не було відомо про наявність у позивача права на відстрочку, оскільки з наявної в матеріалах справи довідки від 01.03.2022 виданою на ім`я ректора Сумського державного університету начальником першого відділу [INFO] повідомляється та обставина, що на виконання Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 [PERSON] був призваний по мобілізації з 01.03.2022. Отже, в день видання оскаржуваного наказу щодо призову по мобілізації до лав Збройних Сил України відповідачу достаменно було відомо ту обставину, що [PERSON] є студентом Сумського державного університету, а тому останній мав право на відстрочку від призову. Вказане в поєднанні з віком позивача, якому на день призову на військову службу тільки місяць потому виповнилося 18 років, свідчить про те, що [INFO] не виконав свій обов`язок щодо перевірки наявності підстав для відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу, який з урахуванням віку позивача повинен був виконуватися значно ретельніше. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач, будучі обізнаним про наявність в нього права на відстрочку, погодився вступити до лав ЗСУ в добровільному порядку. Крім того, колегія суддів акцентує увагу, що відповідачем - [INFO], до суду не надо жодних доказів того, що позивач проходив військово- лікарську експертизу для визначення придатності за станом здоров`я до військової служби. Так, у п.1.1 глави 1 розділу І "Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України", затвердженого 14.08.2008 наказом Міністра оборони України №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (надалі - "Положення про військово - лікарську експертизу в Збройних Силах України" в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), зазначено, що військово- лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Відповідно до п. 2.1. глави 3 розділу II "Положення про військово- лікарську експертизу в Збройних Силах України", організація медичного огляду призовників і допризовників покладається на районні (міські) комісії з питань приписки і районні (міські) призовні комісії, в областях - на обласні призовні комісії та призовні комісії Автономної Республіки Крим і міста Києва. Згідно з п. 2.2. глави 3 розділу II "Положення про військово- лікарську експертизу в Збройних Силах України" медичний огляд призовників проводиться на призовних дільницях районних (міських) військових комісаріатів лікарями, які залучаються з місцевих лікувальних закладів рішенням керівника місцевої державної адміністрації, на збірних пунктах Автономної Республіки Крим, обласних, [INFO] - лікарями медичного відділення тимчасового штату збірного пункту, які залучаються з лікувальних закладів відповідних управлінь охорони здоров`я. Кожний призовник оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за наявності медичних показань і лікарями інших спеціальностей. Отже, для визначення придатності за станом здоров`я до військової служби призовники, військовослужбовці та військовозобов`язані обов`язково мають проходити військово - лікарську експертизу. Колегія суддів звертає увагу, що з наявного в матеріалах справи листа від 24.05.2022 адресованого матері позивача [PERSON] , відповідач визнав той факт, що стосовно [PERSON] засідання військово-лікарської комісії не проводилося та стан здоров`я оцінювався за наявними в матеріалах особової справи документів та з урахуванням того, що позивачем скарг на свій стан здоров`я не надходило, останній був визнаний придатним для проходження військової служби (а.с. 35,36). Суд апеляційної інстанції зауважує, що оскільки першочергово відповідачем не забезпечено право на отримання відстрочки від призову на військову службу, порушення процедури проходження військово-лікарської комісії додатково свідчить про численні порушення з боку відповідача в частині проведення мобілізаційних заходів по відношенню до позивача. За таких обставин, враховуючи те, що наказ про його мобілізацію виданий протиправно з порушенням вимог законодавства щодо призову на військову службу студентів денної форми навчання, а також через незабезпечення відповідачем права на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та незапечення проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності для проходження військової служби, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем допущено множинні порушення прав позивача, а тому оскаржуваний наказ є протиправним та має бути скасований в судовому порядку Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що навіть за умови дефектності наказів, якими оформлено призов позивача на військову службу та зарахування до особового складу військової частини, для звільнення його з військової служби за призовом під час мобілізації мають бути наявні підстави, які визначенні пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII. При цьому суд першої інстанції виснував, що оскаржувані накази, як акти індивідуальної дії, є вже реалізованими, а їх дія вичерпана, а тому навіть скасування таких наказів не мало б наслідком автоматичного звільнення позивача з військової служби. З такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується та має діаметрально протилежний висновок про те, що оскаржуваний наказ № 31 від 01.03.2022 не вичерпав свою дію, оскільки неправомірні дії суб`єкта владних повноважень щодо незаконної мобілізації позивача тривають по цей час та позивач постійно перебуває в стані порушення своїх прав, які можна поновити виключно у спосіб скасування оскаржуваного наказу. Іншого способу захисту порушених прав позивача не існує та заперечення цього призводить до ситуації коли позивач взагалі буде позбавлений судового захисту. Під час оцінки обраного способу захисту суд в першу чергу враховує його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Пунктом 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18 констатується, що "право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними". В даному випадку не тільки ефективним, але єдино можливим способом захисту порушених прав є скасування наказу в частині призову [PERSON] на військову службу на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 та виключення [PERSON] із списків особового складу військової частини [NUMBER] , з дня набрання рішенням суду законної сили. Отже, задоволення позовних вимог у такій спосіб призведе до ретроспективного повернення позивача зі статусу військовослужбовця до статусу військовозобов`язаного та повернення в розпорядження [INFO] для вирішення питання того, чи може [PERSON] підлягати мобілізації з урахуванням вимог ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ та надання відповідної відстрочки від призову на військову службу. Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та не враховано приписи абзаців першого та другого частини другої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", які мають бути застосовані до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог з прийняттям нової задоволення позову [PERSON] . З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Результат розгляду: granted