Рішення адміністративного суду від 2023-06-28 00:00:00+03

У вересні 2022 року Головне управління ДПС в Рівненській області (далі - ГУ ДПС в Рівненській області, позивач) звернулося з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, що є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 100200,04 грн. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що за відповідачем обліковується податковий борг у загальному розмірі 100200,04 грн. Відповідачем самостійно у встановлені законом терміни суми грошових зобов`язань сплачені не були. Наголошує апелянт, що податкова вимога та податкові повідомлення-рішення, згідно баз даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, надіслана за адресою місця проживання відповідача. З огляду на викладене, контролюючим органом правомірно скеровано зазначені документи за місцем податкової адреси відповідача. Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до розрахунку виникнення податкової заборгованості ГУ ДПС у Рівненській області за [PERSON] рахується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, що є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 100200,04 грн, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень форми "Ф": від 08.10.2021 №0468892-2407-1704 на суму 45067,75 грн., від 26.11.2021 №0/12128-2407-1704 на суму 4506,78 грн., від 26.11.2021 №0/12127-2407-1704 на суму 47783,46 грн., від 26.11.2021 №0/12126-2407-1704 на суму 2842,05 грн. З метою погашення податкового боргу ГУ ДПС у Рівненській області для відповідача було сформовано та надіслано податкову вимогу форми "Ф" від 11.10.2021 №0027702-1305-1704 на суму 13468,45 грн. Відповідачем добровільно не сплачено суму податкового боргу, що зумовило звернення контролюючого органу з цим позовом до суду. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що адреса, зазначена податковим органом як податкова адреса відповідача при надсиланні йому податкових повідомлень-рішень та вимоги: [ADDRESS] , не може вважатися податковою адресою в розумінні положень статті 45 ПК України, оскільки місце проживання відповідача за такою адресою ніколи не було зареєстроване. Суд апеляційної інстанції не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного. Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Згідно з п. 36.1. ст. 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Пунктом 38.1 ст. 38 цього Кодексу передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно п.п. 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом. Пунктом 57.3. ст. 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 вказаного Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. Відповідно до 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України, надано право платнику податків з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При цьому при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 ст. 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Відповідно до п. 266.2.1. ст. 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Пунктами 266.3.1.-266.3.2. ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Суд апеляційної інстанції зазначає, що податковий борг, у спірних правовідносинах, виник у зв`язку із несплатою відповідачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та земельного податку. Зокрема, в результаті несплати відповідачем сум податкових зобов`язань згідно податкових повідомлень-рішень форми "Ф": - від 08.10.2021 №0468892-2407-1704, яким [PERSON] визначено податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у розмірі 45067,75 грн; - від 26.11.2021 №0/12128-2407-1704, яким [PERSON] визначено податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у розмірі 4506,78 грн.; - від 26.11.2021 №0/12127-2407-1704, яким [PERSON] визначено податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у розмірі 47783,46 грн; - від 26.11.2021 №0/12126-2407-1704, яким [PERSON] визначено податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у розмірі 2842,05 грн. Суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом заявленого позову є стягнення податкового боргу, отже предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом цього позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду цієї справи здійснювати їх правовий аналіз. Отже, з урахуванням викладених законодавчих приписів, дослідженню і оцінці підлягають питання чи набула сума податкового зобов`язання визначена контролюючим органом у податкових повідомлень-рішень статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу та з огляду на встановлене, чи були правові підстави для її стягнення. Як встановлено вище судом апеляційної інстанції, податковий борг в сумі 100200,04 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у відповідача виник в результаті несплати ним сум податкових зобов`язань, згідно податкових повідомлень-рішень від 08.10.2021 №0468892-2407-1704, від 26.11.2021 №0/12128-2407-1704, від 26.11.2021 №0/12127-2407-1704, від 26.11.2021 №0/12126-2407-1704. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що податкові повідомлення-рішення, а також податкова вимога у встановлений чинним законодавством спосіб не оскаржені, а тому визначене податковим органом грошове зобов`язання стало узгодженим, яке не сплачено у визначені Податковим кодексом України строки, внаслідок чого набуло статусу податкового боргу та породило право контролюючого органу на звернення до суду із цим позовом. Отже, сума боргу яку просить стягнути контролюючий орган, в розмірі 100200,04 грн. набула статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу, а тому така підлягає стягненню з відповідача. Щодо покликань окружного суду про те, що адреса, за якою контролюючим органом надсилалися податкові повідомлення-рішення, не може вважатися податковою, в розумінні положень статті 45 ПК України, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до п.45.1 ст.45 ПК України, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси. Пунктом 63.5 ст. 63 ПК України передбачено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. Абзацами 1, 2 п.70.1 ст.70 ПК України визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр). До Державного реєстру вноситься інформація про осіб, які є: громадянами України; іноземцями та особами без громадянства, які постійно проживають в Україні; іноземцями та особами без громадянства, які не мають постійного місця проживання в Україні, але відповідно до законодавства зобов`язані сплачувати податки в Україні або є засновниками юридичних осіб, створених на території України. Згідно п.70.2 ст.70 ПК України, до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься серед іншого інформація про місце народження (країна, область, район, населений пункт). Згідно з абзаців 1, 6 п.70.5 ст.70 ПК України, фізична особа - платник податків незалежно від віку (як резидент, так і нерезидент), для якої раніше не формувалася облікова картка платника податків та яка не включена до Державного реєстру, зобов`язана особисто або через законного представника чи уповноважену особу подати відповідному контролюючому органу облікову картку фізичної особи - платника податків, яка є водночас заявою для реєстрації в Державному реєстрі, та пред`явити документ, що посвідчує особу. Фізична особа несе відповідальність згідно із законом за достовірність інформації, що подається для реєстрації у Державному реєстрі. Відповідно до п.70.7 ст.70 ПК України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Вказаний п.70.7 ст.70 зазнав змін згідно із Законом №1797-VIII від 21.12.2016, які набрали чинності з 01.01.2017. Однак, слід зазначити, що і до внесення змін Законом №1797-VIII від 21.12.2016 чинна на той час редакція ПК України містила аналогічну норму щодо обов`язку платника подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Відповідно до п.70.8 ст.70 ПК України, про проведення державної реєстрації фізичної особи - платника податків у Державному реєстрі та внесення змін до даних, які містяться у Державному реєстрі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, інформує територіальний орган. Згідно п.70.17 ст.70 ПК України, державний реєстр фізичних осіб - платників податків формується на основі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів. Обліковим карткам фізичних осіб, які на момент набрання чинності цим Кодексом зареєстровані у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, присвоюються номери, що відповідають ідентифікаційним номерам платників податків - фізичних осіб. Документи про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, видані контролюючими органами у порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Кодексом, вважаються дійсними для всіх випадків, передбачених для використання реєстраційних номерів облікових карток фізичних осіб, не підлягають обов`язковій заміні та є такими, що засвідчують реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків. З метою визначення єдиної методики реєстрації фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 №822 розроблено та затверджено Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (далі - Положення №822). Відповідно до п.1 розділу ІІ Положення №822, усі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру у порядку, визначеному цим Положенням. Облік фізичних осіб - платників податків ведеться у Державному реєстрі за реєстраційними номерами облікової картки платника податків, а осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові (за наявності), серією та/або номером діючого паспорта громадянина України без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків (до паспортів зазначених осіб вноситься відмітка, яка свідчить про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта). До облікової картки (Повідомлення, Заяви про внесення змін) вноситься така інформація: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності); дата народження; місце народження (країна, область, район, населений пункт); місце проживання/місцеперебування; громадянство; для іноземців - податковий номер у країні громадянства (за наявності); реквізити документа, що посвідчує особу (назва документа, серія та/або номер, дата видачі та уповноважений суб`єкт, що видав документ) (п.5 розділу ІІІ Положення №822). Державний реєстр формується на основі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів (п.1 розділу IV Положення №822). Згідно з п.1 розділу V Положення №822, до Державного реєстру включаються: 1) інформація з Облікових карток, Повідомлень, Заяв про внесення змін; 2) дані про фізичних осіб, а саме: джерела отримання доходів; об`єкти оподаткування; сума нарахованих та/або отриманих доходів; сума нарахованих та/або сплачених податків; інформація про податкову знижку та податкові пільги платника податків; 3) відомості про державну реєстрацію, реєстрацію і взяття на облік фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: дати, номери записів, свідоцтв та інших документів, а також підстави державної реєстрації, реєстрації та взяття на облік, припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності, інші реєстраційні дані; інформація про державну реєстрацію, реєстрацію та взяття на облік змін у даних про особу, заміну чи продовження дії довідок про взяття на облік; місце провадження діяльності, телефони та інша додаткова інформація для зв`язку з фізичною особою - підприємцем чи особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність; види діяльності; громадянство та номер, що використовується під час оподаткування в країні громадянства, - для іноземців; системи оподаткування із зазначенням періодів її дії. З урахуванням наведених норм чинного законодавства фізичні особи зобов`язані подавати ДПС відомості про зміну податкової адреси та інших даних, які вносяться до облікової картки платника податків. Верховний Суд у постанові від 04.06.2020 у справі № 826/11455/15 дійшов висновку про те, що не виконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. Судовим розглядом встановлено, що згідно відомостей центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, місце проживання (податкова адреса) [PERSON] з 04.02.1997 є [ADDRESS] , що підтверджується листом ГУ ДПС у Рівненській області 159/17-00-12-01-06 від 31.03.2023 (а.с. 38). Суд апеляційної інстанції зауважує, що позивачем податкову вимогу та податкові повідомлення-рішення, було надіслано рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу: [ADDRESS] (зворот а.с.3,6,7). Однак, такі повідомлення вручені відповідачу не були, у зв`язку відсутність адресата за цією адресою, що підтверджується довідками Ф.20 АТ «Укрпошта» (зворот а.с.3,6,7). 01.01.2011 набрав чинності ПК України, норми якого зобов`язують платника податків подавати ДПС відомості про зміну податкової адреси, тому вказаний обов`язок у відповідача виник з 01.01.2011. Як з`ясовано судом, лише 03.10.2022 року [PERSON] було подано заяву про внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за формою №5ДР, а тому виключно з 03.10.2022 місце проживання (податкова адреса) відповідача є [ADDRESS] (а.с.38, 39). Судом апеляційної інстанції також встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.01.2023 № 320808876, [PERSON] ( [NUMBER] ), адреса: [ADDRESS] володіє на праві спільної часткової власності об`єктами нерухомого майна: будівлею меблевого цеху, будівлею складального цеху та будівлею заводоуправління, за адресою [ADDRESS] . (запис від 10.09.2009) (а.с.40-47) Відтак в спірний період, на момент формування та скерування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, останні були правомірно направлені на адресу, за якою [PERSON] перебував на обліку як платник податків. Отже, за встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає, що контролюючим органом податкова вимога надсилалася відповідачу за належною адресою. Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки податковий борг в сумі 100200,04 грн є узгодженим, податкова вимога та податкові повідомлення-рішення на підставі яких сформовано ця вимога є чинні і не скасовані, докази вжиття відповідачем заходів щодо погашення податкової заборгованості відсутні, а тому ця сума підлягає стягненню з [PERSON] в судовому порядку. Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через порушення норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Результат розгляду: granted