Рішення адміністративного суду від 2023-06-06 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати накази ГУ НП в Харківській області : від 03.06.2022 № 297 яким до поліцейського відділення № 3 взводу № 3 роти № 1 батальйону конвойної служби ГУНП в Харківській області [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції; від 14.06.2022 № 287 о/с, яким реалізовано наказ ГУ НП в Харківській області № 297 від 03.06.2022 в частині застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції; - поновити [PERSON] на посаді поліцейського відділення № 3 взводу № 3 роти № 1 батальйону конвойної служби ГУНП в Харківській області. Позов обґрунтовано тим, що позивач проходив службу в органах національної поліції, на момент введення воєнного стану в Україні в зв`язку з військовою агресією Росії щодо України ніс службу в батальйоні конвойної служби у м. Ізюм Харківської області, а з 27.02.2022 - по охороні будівлі Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області. З дня введення воєнного стану , а також після руйнування будівлі ГУ НП внаслідок авіаудару, виконував наказ безпосереднього керівника, перебував вдома зі зброєю до особливого розпорядження, наказ про необхідність в строк до 30.04.2022 вийти з окупованих територій та прибути до місця дислокації, визначеного керівництвом ГУ НП в Харківській області [PERSON] не отримував. Отже, на думку позивача, ним не вчинено дисциплінарного проступку, що виразився у відсутності на службі в період з 01.05.2022 по 28.05.2022 без поважних підстав, невиконання усного наказу керівників ГУ НП в Харківській області та не взяття участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України. Натомість, вважав, що службове розслідування проведено поверхнево, без з`ясування всіх обставин, за відсутності доказів відсутності на службі без поважних причин та доведення наказу керівника до його відома. З урахуванням наведеного вважав, що спірні накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби є протиправними та просив їх скасувати. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 у задоволенні позову відмовлено. Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що факт вчинення дисциплінарного проступку, а саме: безпідставна, без поважних причин відсутність його на службі в період з 01.05.2022 по 28.05.2022, невиконання усного наказу керівників ГУ НП в Харківській області щодо необхідності у строк до 30.04.2022 вийти з окупованих територій та прибути до місця дислокації для подальшого проходження служби відповідачем не доведена, а судом першої інстанції не встановлена. Вказує, що суд не надав жодної оцінки доводам позивача, викладеним в письмових поясненнях, щодо дотримання позивачем законодавства України, Дисциплінарного статуту, розпоряджень безпосереднього керівника - командира відділення № 3 взводу № 3 роти № 1 батальйону конвойної служби ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції Посунько В.В. , в тому числі з 24.02.2022 - початку військової агресії РФ проти України, так і в спірний період. За розпорядженням командира відділення батальйону конвойної служби ГУ НП в Харківській області Посунько В.В. з 24.02.2022 позивач ніс службу по охороні громадського порядку в м. Ізюм Харківської області, а з 27.02.2022 - по охороні будівлі Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області. Після руйнації 03.03.2022 будівлі РУП ГУНП [PERSON] виконував усний наказ безпосереднього керівника Посунько В.В. , перебував вдома, за місцем реєстрації, до особливого розпорядження. Враховуючи відсутність будь-якого зв`язку, окупації території за місцем служби, жодних наказів керівників ГУ НП, в тому числі командира БКС ГУ НП в Харківській області підполковника поліції [PERSON]. від 28.04.2022 не отримував. Про наявність «зелених коридорів» або іншу можливість залишити м.Ізюм інформації не мав з вищенаведених причин. Вказував, що присягу поліцейського українському народові не порушував, з представниками РФ не співпрацював, що також підтвердив поліграф під час надання пояснень Службі Безпеки України. Звертає увагу, що суд першої інстанції жодним чином не спростував доводи позивача в тій частині, що він тривалий час (в тому числі і в період з 01.05.2022 по 03.06.2022 ) перебував на тимчасово окупованій території, пересування по якій було не можливе внаслідок ведення бойових дій та обмеженні у пересуванні жителів окупованих територій. Крім того, вказує, що судом першої інстанції не вірно надано оцінку матеріалам службового розслідування, не встановлено наявність доказів відсутності позивача на службі, доведення відповідачем усного наказу до відома позивача. Головне управління Національної поліції в Харківській області (далі - відповідач) подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, свідків, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що [PERSON] з проходив службу в Національній поліції, з 17.05.2019 - на посаді поліцейського відділення №3 взводу №3 роти №1 батальйону конвойної служби ГУ НП в Харківській області. Рапортом від 09.05.2022 командир БКС ГУ НП в Харківській області [PERSON] повідомив начальника ГУ НП в Харківській області В. Тимошка, що 08.04.2022 сержанту поліції [PERSON] поліцейському відділення №3 взводу №3 роти №1 батальйону конвойної служби ГУ НП в Харківській області, який перебуває на тимчасово окупованій території у м. Ізюм Харківської області було надано вказівку до 30.04.2022 евакуюватись на підконтрольну територію України та прибути за місцем дислокації підрозділу. Станом на 09.05.2022 вказаний працівник до підрозділу не прибув, тим самим безпідставно відсутній на службі без поважних причин та не виконує свої функціональні обов`язки (а.с. 27). 12.05.2022 ГУ НП в Харківській області прийнято наказ № 616 "Про призначення та проведення службового розслідування", з метою з`ясування обставин, викладених у рапорті командира БКС ГУ НП в Харківській області від 09.05.2022 (а.с. 27-28). В висновку службового розслідування від 03.06.2022 зазначено, що відповідачем опитано керівників поліцейських, відносно яких проводилось службове розслідування , а саме: лейтенанта поліції [PERSON] , капітана поліції [PERSON] , лейтенанта поліції [PERSON] здійснені телефонні дзвінки, направлені смс-повідомлення на номер телефону, у месенджер «WhatsApp» та на електронну пошту [PERSON] про необхідність прибуття до ГУ НП в Харківській області, про що складено акти від 03.06.2022 огляду електронної комунікації та про відмову від надання письмових пояснень. (а.с. 23-26). За висновком службового розслідування [PERSON] порушено ч. 1 ст. 8, пунктів 1,2 ч. 1 ст. 18, п. 24, ч. 1 ст. 23 та ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію України», ч. 2 ст. 19 Конституції України, пункти 1, 2, 4, 8, 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 2 абз. 1 наказу Національної поліції України від 08.04.2022 № 242, п. 1 наказу ГУ НП в Харківській області від 15.08.2016 № 818 та визнано за необхідне застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби. Також у висновку вказано, що з 01.05.2022 по 03.06.2022 сержант поліції [PERSON] , без поважних причин був відсутній на службі, не виконав усний наказ керівників щодо необхідності у строк до 30.04.2022 евакуюватися з окупованих територій та прибути до місця дислокації, визначеного керівництвом ГУ НП в Харківській області, для проходження служби, виконання своїх функціональних обов`язків, а також не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Пунктом 22 наказу начальника ГУ НП в Харківській області від 03.06.2022 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ГУНП в Харківській області» вирішено за скоєння дисциплінарного проступку поліцейського відділення №3 взводу №3 роти №1 батальйону конвойної служби ГУ НП в Харківській області сержанта поліції [PERSON] звільнити зі служби в поліції (а.с. 31-32). В наказі зазначено про вчинення дисциплінарного проступку [PERSON] , що виразився у відсутності на службі без поважних причин з 01.05.2022 по 03.06.2022, тим самим скоївши прогули. Наказом ГУ НП в Харківській області від 14.06.2022 № 287 о/с сержанта поліції [PERSON] звільнено із служби в поліції за п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) (а.с. 20). Позивач вважаючи накази протиправними та необґрунтованими, звернувся з цим позовом до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення дисциплінарного проступку є доведеним, накази відповідачем прийняті у порядку та спосіб, встановлений чинним законодавством. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII). Частиною 1 ст.8 Закону №580-VIII визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Відповідно до пунктів 1,2 ст.18 Закону №580-VIII поліцейській зобов`язаний 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва. Згідно ч.1 тс ч.2 ст. 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості. Статтею 24 Закону №580-VIII установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості. У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві. Згідно пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог. Згідно з ч.1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Відповідно до пунктів 1,2, 4,8,13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; Відповідно до ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За приписами ст.12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Відповідно до ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. Згідно із ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Відповідно до вимог абзаців другого та третього пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 (далі Правил етичної поведінки) під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами. Згідно з ч.10 ст. 14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України. Порядок проведення службових розслідувань в органах поліції, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення станом на час виникнення спірних правовідносин визначався Порядком проведення службового розслідування у Національній поліції України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі - Порядок №893). Пунктом 2 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків. Відповідно до п. 4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку. Згідно з п. 7 розділу V Порядку №893 розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування. За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту). До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції. Отже, підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення дисциплінарних проступків, зокрема, невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом. З огляду на зазначене нормативне регулювання, колегія суддів зазначає, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України "Про ведення воєнного стану" №64/2022 введено воєнний стан на території України, який внаслідок продовження триває. Судом встановлено, що позивач на час введення воєнного стану проходив службу в м. Ізюм Харківської області, безпосереднім керівником [PERSON] був командир відділення № 3 взводу № 3 роти № 1 батальйону конвойної служби ГУ НП в Харківській області старший сержант поліції Посунько В.В. Загальновідомими є обставини, що м. Ізюм Харківської області з початку військової агресії зазнавало артилерійських та ракетних обстрілів, з квітня по вересень 2022 р. перебувало в тимчасовій окупації. Підставою для проведення службового розслідування слугував рапорт від 09.05.22 [PERSON] в якому зазначено про відсутність позивача на службі без поважних причин. В якості доказів вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді безпідставної відсутності на службі в період з 01.05.2022 по 03.06.2022 відповідач надав висновок службового розслідування, рапорт [PERSON] , акти від 03.06.2022 огляду електронної комунікації та про відмову від надання письмових пояснень. Суд першої інстанції визнав вказані докази належними та достатніми в підтвердження відсутності позивача на службі, у зв`язку з чим дійшов висновку про правомірність притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, шляхом звільнення зі служби в поліції. Проте, колегія суддів зазначає, що вирішуючи спір суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, не з`ясував якими саме доказами зафіксовано факт відсутності позивача на службі з травня по червень 2022 р., доведення до позивача усного наказу керівництва про прибуття до місця дислокації, а також підстави відсутності позивача на службі у спірний період. За клопотанням позивача судом апеляційної інстанції допитано в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, позивач в судовому засіданні повідомив, що 03.03.2022 після руйнування будівлі РУП ГУНП внаслідок авіаудару, він виконував усний наказ свого безпосереднього керівника Посунько В.В. перебувати вдома, за місцем реєстрації, до особливого розпорядження . Під час окупації м. Ізюм намагався прибути до м.Харків, проте зміг це реалізувати лише після деокупації. Жодних наказів від керівництва ГУ НП у Харківській області не отримував, оскільки був відсутній як мобільний, так і будь-який інший зв`язок та електропостачання. Вказані обставини підтвердив у судовому засіданні свідок [PERSON] - рідний брат [PERSON] , який зазначив, що вони разом з позивачем переховувались вдома, в тому числі й під час окупації м. Ізюм збройними силами РФ. Допитаний в суді апеляційної інстанції в якості свідка командир БКС ГУ НП в Харківській області [PERSON] зазначив, що проходить службу у м. Харкові, безпосередньо [PERSON] 08.04.2022 наказ про необхідність у строк до 30.04.2022 евакуюватись до підконтрольної території України та прибути до місця дислокації для подальшого проходження служби не надавав та не доводив, чи було доведено цей наказ до позивача його безпосереднім керівником йому не відомо. Також зазначив, що він був обізнаний про фактичну відсутність будь-якого зв`язку з працівниками, що залишилися на окупованій території та труднощі їх прибуття до м.Харкова. Колегія суддів зазначає, що безпосередній керівник позивача не був опитаний під час проведення службового розслідування, командир БКС ГУ НП в Харківській області [PERSON] в суді надав інші пояснення, ніж зазначені ним в рапорті від 09.05.2022. Отже, встановлені судом апеляційної інстанції обставини спростовують висновки відповідача та суду першої інстанції про відсутність позивача на службі без поважних причин . Натомість, відповідачем належними доказами не доведено не виконання позивачем усного наказу керівництва ГУ НП щодо необхідності у строк до 30.04.2022 евакуюватися з окупованих територій та прибути до місця дислокації, визначеного керівництвом ГУ НП в Харківській області та, як наслідок, відсутність на службі з 01.05.2022 по 03.06.2022 без поважних підстав. Також, колегія суддів враховує, що про проведення службового розслідування позивач не був обізнаний, письмових пояснень щодо обставин перебування на службі у спірний період не надавав та не відмовлявся від їх надання. Дії відповідача щодо виклику [PERSON] для надання пояснень під час службового розслідування шляхом телефонних дзвінків, направлення повідомлень на телефонний номер, месенджер «WhatsApp» та на електронну пошту , враховуючи їх не отримання, не спростовують доводів позивача про не повне з`ясування всіх обставин . У висновку службового розслідування, також зазначено, що із [PERSON] , на час спроби здійснити телефонний виклик, був відсутній мобільний зв`язок. Також судом враховується, що загальновідомими обставинами є руйнація в березні 2022 будівлі поліції в м. Ізюм Харківської області, тривала окупація м.Ізюм, відсутність будь-якого зв`язку. Слід зазначити, що не вихід працівників на роботу внаслідок ведення воєнних дій та пов`язаних з ними обставин, не свідчить беззаперечно про їх відсутність на службі без поважних причин. Зазначене обумовлено необхідністю збереження життя та здоров`я таких працівників та їх сімей і не може вважатися як відсутність на роботі без поважних причин. Висновки службового розслідування, які суд першої інстанції визнав обґрунтованими, зроблені лише з урахуванням пояснень керівників поліцейських, відносно яких проводилось службове розслідування, які не є безпосередніми керівниками позивача, без надання оцінки доводам [PERSON] , без з`ясування всіх обставин, відсутності доказів фіксації неявки позивача на службі, без врахування особи позивача, ступеня його вини, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, його попередньої поведінки, ставлення до служби. Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем вчинення [PERSON] дисциплінарного проступку, що виразився у відсутності на службі без поважних причин з 01.05.2022 по 03.06.2022, скоєння прогулів. Натомість, вказані обставини не були враховані судом, що призвело до невірного вирішення справи, а тому наявні підстави для скасування судового рішення та прийняття нового про задоволення позову. Таким чином, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів вважає за необхідне визнати протиправними накази від 03.06.2022 № 297 про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення та від 14.06.2022 № 287 о/с про звільнення його зі служби та поновити [PERSON] на посаді поліцейського відділення № 3 взводу № 3 роти № 1 батальйону конвойної служби ГУНП в Харківській області з наступного дня за днем звільнення (14.06.2022), а саме з 15.06.2022. Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Оскільки за наслідками судового розгляду судом прийнято рішення про поновлення позивача на посаді, також на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988). Пунктом 2 Постанови №988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ. Наказом МВС України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260). Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення. Пунктом 9 розділу І цього ж Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. Зі змісту Порядку №260, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин та діяв на час звільнення позивача, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби. У свою чергу п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, правильним є обчислення календарних днів для обрахунку грошового забезпечення. Враховуючи дату звільнення позивача зі служби та прийняття судом рішення про поновлення на посаді, кількість днів вимушеного прогулу складає 357 днів. Розмір грошового забезпечення за березень - квітень 2022 р. складав 9 570,52 грн за місяць, а в травні 2022 р. нарахування та виплати його позивачу не відбувалося, таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 324,25 грн. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача складає 115 757,25 грн (357 днів х 324,25 грн). Згідно п.п. 2-3 ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню. За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Результат розгляду: granted