Рішення адміністративного суду від 2023-03-22 00:00:00+02

В 2019 році [PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: - визнати протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо зменшення основного розміру пенсій [PERSON] з 86 % до 70 % від сум грошового забезпечення та зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві перерахувати та виплатити пенсію [PERSON] в розмірі 86 % від сум грошового забезпечення згідно зі ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» та постановою КМУ від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», починаючи з 01.01.2018 з врахуванням проведених раніше виплат, здійснивши виплату невідкладно та однією сумою; - визнати протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо виплати [PERSON] лише 50% суми підвищення пенсій та зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві виплачувати 100% суми підвищення пенсії [PERSON] перерахованої згідно зі ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою КМУ від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» та постановою КМУ від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», починаючи з 01.01.2018 з врахуванням проведених раніше виплат, здійснивши виплату невідкладно та однією сумою. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 адміністративний позов задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ідентифікаційний код 42098368) щодо зменшення [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) відсотку грошового забезпечення з 86% до 70% при обчисленні основного розміру пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсії [PERSON] у розмірі 86% грошового забезпечення з врахуванням проведених раніше виплат та здійснити відповідні виплати; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2019 рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 змінено та доповнено резолютивну частину судового рішення, викладено її в наступній редакції: «Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві щодо зменшення [PERSON] відсотку грошового забезпечення з 86% до 70% при обчисленні та виплаті основного розміру пенсії. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії [PERSON] у розмірі 86% грошового забезпечення з врахуванням проведених раніше виплат та здійснити відповідні виплати. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплачувати 100% суми підвищення [PERSON] пенсії, перерахованої згідно до ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», починаючи з 01 січня 2018 року». У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 320/53/19 та накладення штрафу. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2022 у задоволенні заяви про встановлення судового контролю - відмовлено. Не погоджуючись із ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2022 позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 320/53/19 та накладення штрафу - задовольнити. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що до поданої заяви не надано доказів неможливості виконати рішення у процедурі виконавчого провадження. Також, суд першої інстанції зазначив, що встановлення судом контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі. Колегія суддів вважає доводи апелянта частково обґрунтованими та частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. Згідно зі статтею 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Частина 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. За приписами підпункту 1 пункту 6 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає зміст рішення, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення. У свою чергу, Кодекс адміністративного судочинства України містить розділ IV під назвою «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах». У цьому розділі є стаття 382 «Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах». Частиною 1 наведеної правової норми закріплено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що застосування статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Отже, під час вирішення питання про наявність підстав для встановлення судового контролю, суд має надати правову оцінку доводам позивача, зокрема, щодо невиконання відповідачем - суб`єктом владних повноважень рішення суду, яке набрало законної сили. Додатково суд апеляційної інстанції акцентує увагу, що застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами. Таким чином, завершення виконавчого провадження не виключає правових підстав для застосування судового контролю, оскільки його головна мета полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 611/26/17. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вже було зазначено вище, відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 у справі № 320/53/19, суд першої інстанції зазначив, що останнім не встановлено доказів неможливості виконати рішення у процедурі виконавчого провадження. Однак, колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду заяви про встановлення судового контролю судом першої інстанції не було надано правової оцінки доводам заявника (по суті) в частині невиконання суб`єктом владних повноважень рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 у справі № 320/53/19, що свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. Так, колегія суддів звертає увагу, що, як вже було зазначено вище, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 адміністративний позов задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ідентифікаційний код 42098368) щодо зменшення [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) відсотку грошового забезпечення з 86% до 70% від при обчисленні основного розміру пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсії [PERSON] у розмірі 86% грошового забезпечення з врахуванням проведених раніше виплат та здійснити відповідні виплату; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2019 рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 змінено та доповнено резолютивну частину судового рішення, викладено її в наступній редакції: «Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві щодо зменшення [PERSON] відсотку грошового забезпечення з 86% до 70% при обчисленні та виплаті основного розміру пенсії. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії [PERSON] у розмірі 86% грошового забезпечення з врахуванням проведених раніше виплат та здійснити відповідні виплати. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплачувати 100% суми підвищення [PERSON] пенсії, перерахованої згідно до ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», починаючи з 01 січня 2018 року». В той же час, з наявного в матеріалах справи листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.11.2021 № 2600-0202-8/173545 (а.с. 205) вбачається, що під час виконання вказаних судових рішень, зокрема, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2019, відповідачем основний розмір пенсії [PERSON] визначено - 70 % від суми грошового забезпечення, що не є належним виконанням рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2019 у справі № 320/53/19, оскільки вказаною вище постановою суду апеляційної інстанції зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсії [PERSON] у розмірі 86 % грошового забезпечення з врахуванням проведених раніше виплат та здійснити відповідні виплати. Вказаному судом першої інстанції не було надано правової оцінки, що свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. За змістом частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. Втім, положеннями частини 1 статті 382 КАС України закріплено виключну підсудність питання про встановлення судового контролю, а саме суду, який ухвалив судове рішення. Отже, оскільки рішення по суті спору ухвалено Київським окружним адміністративним судом, то виключно до компетенції цього суду віднесено питання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Результат розгляду: partial