Рішення адміністративного суду від 2023-04-13 00:00:00+03

Позивач, [PERSON] звернувся до Кегичівського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до [PERSON] інспектора взводу 1 роти 2 батальону 3 УПП в Дніпропетровській області ДПП, третя особа Департамент патрульної поліції, в якому просив суд: - скасувати постанову інспектора 3 батальйону 2 роти УПП в Дніпропетровській області капітана поліції Куксова С.А. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5979297 та закрити провадження по адміністративній справі у відношенні [PERSON] , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. - стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на користь [PERSON] 496,20 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору та судові витрати на правничу допомогу за Договором №26/10 від 26 жовтня 2022 року про надання правової допомоги у розмірі 3500,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначав, що 05 жовтня 2022 року о 04 год 25 хв він рухався на автомобілі SUBARU FORESTER р/н [NUMBER] по пр. Богдана Хмельницького в м. Дніпро. В цей час його зупинили працівники патрульної поліції, які стояли обабіч дороги. Він відразу виконав вимогу правоохоронців припаркувався, працівники попрохали пред`явити посвідчення водія. На виконання вимоги [PERSON] надав своє посвідчення водія серія [NUMBER] , видано ДАІ ГУ МВС України в м. Краснограда 06 січня 2005 року. Після чого поліцейський йому повідомив, що посвідчення відсутнє в базі. На що позивач відповів, що можливо це пов`язано з якимось збоєм, адже посвідчення отримав ще в 2005 році і вони мають змогу перевірити його, оскільки їм надано оригінал. Після цього попрощавшись з поліцейськими позивач поїхав далі. 25 жовтня 2022 року засобами поштового зв`язку позивач отримав копію постанови з якої дізнався, що його притягнуто до адміністративної відповідальності. Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 20.02.2023 року адміністративний позов [PERSON] задоволено повністю. Скасовано постанову інспектора 3 батальйону 2 роти УПП в Дніпропетровській області капітана поліції Куксова Станіслава Анатолійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5979297. Закрито провадження по адміністративній справі у відношенні [PERSON] , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на користь [PERSON] 496 грн 20 коп. судові витрати по сплаті судового збору. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на користь [PERSON] судові втрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн 00 коп. Третя особа, Департаменту патрульної поліції, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Так, представник Департаменту патрульної поліції в апеляційній скарзі звертає увагу, що позивачем не доведено, що ним дійсно було пред`явлено водійське посвідчення на вимогу працівника поліції, адже в постанові серя ЕАР № 5979297 від 05.10.2022 документ, який було зазначено для посвідчення особи, вказаний в п. 4 - це паспорт України для виїзду за кордон. Представник апелянта наголошує, що оскаржувана постанова була винесена 05.10.2022, таким чином позивач дізнався про порушення прав, свобод або законних інтересів 05.10.2022, після оголошення йому оскаржуваної постанови безпосередньо на місці її винесення 05.10.2022 та від отримання копії останньої на місці її винесення позивач відмовився, про що стоїть відповідний запис у постанові, та позивач звернувся до суду лише у через місяць після винесення постанови. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, представник апелянта зазначає, що у судове засідання [PERSON] та його представник не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи без їх участі. Отже виникає питання - яке саме представництво інтересів у суді за 1500 грн. здійснював представник позивача, якщо справа розглядалася у відкритому судовому засіданні і було заявлене клопотання адвоката про розгляд без його участі. Представник позивача, адвокатка Данько К.А., подала до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, в якому наполягає на тому, що позивач дізнався про оскаржувану постанову, тільки тоді коли отримав її засобами поштового зв`язку. Представник позивача наголошує, що саме після пред`явлення посвідчення водія поліцейські повідомили позивачу про відсутність інформації про нього в базі, не зважаючи на те, що працівникам було надано саме оригінал. Крім того, адвокаткою було заявлено до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн. Відповідач, інспектор 3 батальйону 2 роти, капітан поліції [PERSON] , не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції. Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5979297 від 05 жовтня 2022 року [PERSON] керував SUBARU FORESTER [NUMBER] по пр. Богдана Хмельницького, 153 м. Дніпро, чим порушив п. 2.1.а ПДР керування т/з особою, яка не має права керування т/з. На [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн, що підтверджено відповідною постановою та квитанцією про сплату відповідно до постанови серія ЕАР №5979297 (копія, а.с.10). Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт правопорушення належними та допустимими доказами не підтверджено, отже відсутня можливість зробити однозначний висновок щодо наявності події правопорушення та наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим прийнята постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - закриттю. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав. Положеннями ч. ч. 1, 3 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Право на захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується особою шляхом подання позовної заяви в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами. Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. Отже, строк повинен бути пропущений виключно з поважних причин. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Згідно з ч.ч. 1-2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). Варто зауважити, що інститут строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою спонукання учасників адміністративного судочинства до своєчасного вчинення ними процесуальних дій. Регламентування строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Крім цього, строки звернення до суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними. Частиною 1 статті 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними). Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України від 21.12.2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі Мельник проти України від 28.03.2006 року, заява № 23436/03). Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого КАС України строку звернення до суду і до дати звернення з позовною заявою. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позовної заяви. Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, встановлений приписами КУпАП, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до суду з поважних причин. В межах спірних правовідносин іншим законом, який визначає інші строки для звернення до суду є Кодекс України про адміністративні правопорушення (далі КупАП). Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі (ч. 3 цієї статті). Положеннями ст. 287 КУпАП визначено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Згідно зі ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. З матеріалів справи судом встановлено, що спірна постанова прийнята 05.10.2022 р., а до суду першої інстанції позивач звернувся лише 23.11.2022 р. Матеріалами справи підтверджується, зокрема, змістом оскаржуваної постанови, що позивач дізнався про порушення своїх прав 05.10.2022, після оголошення йому оскаржуваної постанови безпосередньо на місці її винесення 05.10.2022 та від отримання копії постанови на місці її винесення позивач відмовився, про що свідчить відповідний запис у постанові. Тобто, 05.10.2022 р. позивач знав про наявність цієї постанови та саме з дня винесення постанови починається перебіг десятиденного строку її оскарження. Отже, є всі підстави стверджувати про наявність у позивача можливості для звернення до суду з позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у строки, встановленні статтею 289 КУпАП, оскільки факт відмови від отримання вказаної постанови на місці та у день її складання не є обставиною, яка може засвідчити неналежність повідомлення скаржника про притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція щодо обрахунку строків, встановлених для звернення до суду за захистом прав у справах про адміністративні правопорушення, висловлена Верховним Судом у постанові від 18 січня 2019 року у справі №576/1434/17. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що адміністративний позов [PERSON] подано поза межами строку звернення за захистом свого порушеного права. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду, а його аргументи щодо дотримання строку звернення до суду ґрунтувалися виключно на неврахуванні положень спеціального закону - КпАП України. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 219 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції встановлено факт пропуску строку звернення до суду та не встановлено наявність підстав для поновлення цього строку, судом першої інстанції цій обставині належної оцінки надано не було, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 20.02.2023 року по справі № 624/693/22 підлягає скасуванню, а позовна заява підлягає залишенню без розгляду. Згідно із ч. 6 ст. 139 Кодексу адміністративного суду України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що судові витрати підлягають стягненню на користь позивача при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень. Судом апеляційної інстанції в цій справі позовні вимоги [PERSON] не задовольнялися, у зв`язку з чим відсутні підстави щодо проведення розподілу судових витрат, у зв`язку з чим колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] судових витрат на правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн.

Результат розгляду: partial