Рішення адміністративного суду від 2022-06-06 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: -визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області щодо нездійснення перерахунку та невиплати позивачу разової грошової допомоги до 05 травня за 2017-2021 роки у розмірі, визначеному Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; - зобов`язати Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області нарахувати та виплатити недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2017-2021 роки у розмірі 33635,00 грн. Ухвалою Луганського окржуного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду, зокрема, заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності інших поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом. 12 жовтня 2021 року від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач надає суду довідки, які підтверджують його знаходження в зоні АТО/ООС в 2017-2020 роках. Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Управління соціального захисту населення Щастинської районної державної адміністрації щодо нездійснення перерахунку та невиплати позивачу разової грошової допомоги до 05 травня за 2017-2020 роки у розмірі, визначеному Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зобов`язання Управління соціального захисту населення Щастинської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2017-2020 роки у розмірі 23126,00 грн - повернуто позивачу відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України. Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Обґрунтування апеляційної скарги. Суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору, він звертався до відповідача з заявою про перерахунок допомоги. Отже, з метою забезпечення рівного доступу до правосуддя всім учасникам справи, позивач вважає за необхідне визнати причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом поважними та поновити позивачеві строк звернення. Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження. Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне. Фактичні обставини справи. Ухвалою від 20 вересня 2021 року позовну заяву [PERSON] до Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом 10-ти (десяти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, та її копії для вручення відповідачу, заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності інших поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, в належним чином засвідченій копії першу-третю сторінки паспорту та сторінку з інформацією про зареєстроване місце проживання та довідку про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків. 12 жовтня 2021 року на виконання ухвали суду позивачем надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, до якої додано довідки за 2017-2018 роки, 2018-2019 роки, 2019-2020 роки, копію карти, копію довідки про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків, довідку про внесення та позовну заяву. В уточненій позовній заяві відповідачем визначено Управління соціального захисту населення Щастинської районної державної адміністрації. В заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач зазначив, що на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду він надає довідки про безпосередню участь в АТО/ООС у 2017-2020 роках, що є поважною причиною пропущення строку звернення до суду за періоди 2017-2020 років. Суд першої інстанції, повертаючи позов в частині вимог щодо протиправності дій відповідача по нездійсненню виплати позивачу грошової допомоги до 05 травня відповідно до Закону за період 2017-2020 роки, виходив з того, що зазначені позивачем в позовній заяві причини пропуску строку звернення до суду є неповажними. Оцінка суду. Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. На підставі частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Як визначено частинами першою та другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій. Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності. Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду позивач посилається на такі обставини: -позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору, він звертався до відповідача з заявою про перерахунок допомоги. -позивач з поважних причин пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення грошової допомоги до 5 травня за 2017-2020 роки, оскільки знаходився в зоні АТО/ООС. Оцінюючи вказані доводи, суд зазначає наступне. Статтею 17-1 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII) передбачено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Таким чином, 30 вересня року, в якому мала бути здійснена виплата допомоги до 5 травня, - встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата грошової допомоги до 5 травня. Отже, перебіг строку звернення до суду з даним позовом слід обраховувати з 30 вересня року, в якому мала бути здійснена виплата допомоги до 5 травня. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 06.02.2018 справа № 607/7919/17. Таким чином, перебіг шестимісячного строку на звернення позивача до адміністративного суду з позовом за 2017 рік розпочався з 01 жовтня 2017 року та сплив 31 березня 2018 року, за 2018 рік - з 01 жовтня 2018 року та сплив 31 березня 2019 року, за 2020 рік - почався з 01 жовтня 2020 року та сплив 31 березня 2021 року. Разом з тим, позовну заяву позивачем подано до суду лише у вересні 2021 року. Відтак, судом першої інстанції правильно визначено, що з вимогами про нарахування грошової допомоги до 5 травня за період 2017-2020 років позивач звернувся з пропуском строку звернення до суду з даним адміністративним позовом. Суд вважає помилковим твердження апелянта, що ним вживалися заходи досудового врегулювання спору, він звертався до відповідача з заявою про перерахунок допомоги і саме з дати отримання відповіді на таку заяву повинен рахуватися строк звернення до суду з даним позовом, оскільки законом визначено конкретну кінцеву дату, до якої позивач мав очікувати здійснення виплати допомоги до 5 травня в іншій сумі, ніж була йому виплачена, а саме - 30 вересня 2017 року, 30 вересня 2018 року, 30 вересня 2019 року та 30 вересня 2020 року. В даному випадку законом визначено початок перебігу строку звернення до адміністративного суду з позовом щодо допомоги до 5 травня з конкретною календарною датою, а не з отриманням рішення суб`єкта владних повноважень щодо відмови у виплаті такої допомоги. При цьому суд зауважує, що Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у межах спірних правовідносин не передбачає досудового врегулювання спору шляхом звернення до органу з питань соціального захисту населення з заявою (скаргою) з приводу щорічної виплати разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону. Таким чином, звернення позивача до відповідача з заявою (скаргою, претензією) про перерахунок та доплату щорічної допомоги до 5 травня за 2017-2020 роки, виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-ХІІ) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, - у межах спірних правовідносин не є обов`язковим та не може вважатись досудовим порядком вирішення спору. Аналогічна правова позиція щодо досудового врегулювання спору висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/32/20. Єдиним способом захисту порушеного права у цьому випадку є звернення до суду. Суд не приймає доводи апелянта, що суд першої інстанції не врахував поважність пропуску строку звернення до суду з позовом за 2017-2020 року, а саме - знаходження позивача в зоні АТО/ООС, оскільки ухвала Луганського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року свідчить, що судом першої інстанції надавалася правова оцінка кожному аргументу позивача, викладеному в клопотанні про поновлення строку звернення до суду, зокрема, і періодам перебування позивача в зоні АТО/ООС відповідно до наданих довідок, з яких суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ці довідки підтверджують лише факт залучення позивача до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях. Але ж у періоди з 04 липня 2017 року по 31 січня 2018 року, з 03 серпня 2018 року по 12 листопада 2018 року, з 28 січня 2019 року по 31 серпня 2019 року, з 04 березня 2020 року по 08 березня 2020 року та з 05 травня 2020 року по 25 жовтня 2020 року позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду, оскільки не брав участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійсненні. Таким чином, позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували неможливість звернутися до суду з позовом у визначений КАС України строк саме з підстав приймання участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійсненні, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. Тому підстави, зазначені позивачем для поновлення строку звернення до адміністративного суду, правильно визнані судом першої інстанції неповажними. Інших поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами за 2017-2020 роки позивачем до суду не надано. Згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. Підсумовуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України, ч.2 ст.123 КАС України. Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Результат розгляду: denied