Рішення адміністративного суду від 2023-03-01 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 15.04.2021 №5-166 «Про відмову в передачі земельної ділянки у власність по [ADDRESS] , громадянці [PERSON] (вільна земельна ділянка)» та зобов`язати відповідача у передбачений Земельним кодексом України строк повторно розглянути її заяву про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки за адресою [ADDRESS] площею 0,0875 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, щодо відведення їй безоплатно у власність земельної ділянки в межах [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, щоу спірному рішенніне вказано, чому погоджений у встановленому законом порядку Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не підлягає затвердженню, та не зазначено жодних законних підстав для відмови їй у передачі земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Також при розгляді поданого нею проекту землеустрою та винесенні цього рішення Черкаською міською радою не було взято до уваги те, що вона оформила всі необхідні документи для початку будівництва житлового будинку та розпочала будівництво на вказаній земельній ділянці. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року у задоволені адміністративного позову відмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що проект землеустрою не відповідає вимогам містобудівної документації, а саме вимогам генерального плану м. Черкаси та плану зонування м. Черкаси, що і стало відмовою в передачі земельної ділянки у власність. Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права,неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи,просить рішення судускасувати та прийняти нове рішення, якимзадовольнити її адміністративний позов у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що між [PERSON] та Черкаською міською радою був укладений Договір суперфіцію від 21.07.2015 щодо надання в строкове безоплатне користування частини земельної ділянки площею 875 кв. м (цільове призначення землі житлової та громадської забудови (під розміщення житлової забудови котеджного типу). Управлінням планування та архітектури департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради позивачці видано Будівельний паспорт від 30.03.2016 для будівництва зблокованого житлового будинку з гаражем і навісом по [ADDRESS] . Крім того, позивачкою подано Повідомлення про початок виконання будівельних робіт реєстраційний № ЧК 062170660160 від 07.03.2017. Для оформлення земельної ділянки у власність 03.04.2017 позивачка звернулася до Черкаської міської ради із заявою про передачу їй безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,0875 га, що розташована по [ADDRESS] , з метою отримання рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їй безоплатно у власність цієї земельної ділянки. 07.06.2017 Черкаська міська рада прийняла рішення № 2-2149 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по [ADDRESS] , громадянці [PERSON] (вільна земельна ділянка)». На виконання рішення Черкаської міської ради від 07.06.2017 № 2-2149 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по [ADDRESS] , громадянці [PERSON] (вільна земельна ділянка), позивачка звернулась до ФОП [PERSON] для розроблення документації з землеустрою на земельну ділянку, яка перебувала в її користуванні. Проект землеустрою погоджений Управлінням планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради, що підтверджується листом від 06.02.2018 № 4884-3. 14.07.2018 позивачка звернулась до Черкаської міської ради з заявою про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , площею 0,0875 га у власність, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та із погодженим у встановленому законом порядку Проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0875 га гр. [PERSON] у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] . 12.07.2021 позивачка звернулась до Черкаської міської ради з листом про надання їй відповіді щодо розгляду земельного питання. 02.08.2021 Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради надав відповідь № 8037-2, в якій зазначив, що Черкаською міською радою прийнято рішення від 15.04.2021 № 5-166 «Про відмову в передачі земельної ділянки у власність по [ADDRESS] , громадянці [PERSON] (вільна земельна ділянка)». Не погоджуючись із такими рішеннямвідповідача, позивачка звернулась до суду з даним позовом. Приймаючи рішення про відмову у задоволеніпозову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів суду, що діяв правомірно, на підставі і у спосіб, передбачений чинним законодавством України. Проте, колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим з огляду на наступне. Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Так, пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі- Закон №280/97-ВР) передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин. Згідно ч.10 ст. 59 цього Закону, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно доч.ч.1,2 ст. 116 Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК України), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України). Відповідно до ч.8 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу. В свою чергу, згідно з ч.ч. 1, 4-6 ст.1861 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Розробник подає на погодження до органу, визначеного в ч.1 цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у ч.ч. 2 і 3 цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у ч.3 цієї статті, - завірені ним копії проекту. Органи, зазначені в ч.ч.1 - 3 цієї статті,зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Частина 9 ст. 118 ЗК України встановлює, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Системний аналіз вказаних правових положень дає змогу дійти висновку, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 1861 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №316/979/18, від 27.01.2021 у справі №560/1334/19 та від 01.02.2021 у справі №560/1282/19. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку ст. 1861 ЗК України норми ст. 118 ЗК України не містять. При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту. Так, з висновку від 22.06.2018 № 5804/882-18 про розгляд документації із землеустрою, складеного експертом державної експертизи Ситарчук О.Л., вбачається, що проект землеустрою погоджений. Відповідно до п. 9 висновку зауваження та пропозиції до документації - відсутні. Пункт 8 - проект відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.(а.с. 42). На затвердження до Черкаської міської ради [PERSON] подано документацію із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, погоджену висновком від 22.06.2018 № 5804/882-18, у відповідності до вимог ст. 1861 ЗК України. З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що у Черкаської міської ради були відсутні законні підстави для відмови позивачці у затвердженні проекту землеустрою, передбачених ст. 118 ЗК України. Крім того, судом апеляційної інстанції враховано правові висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 18.03.2021 року у справі №280/4057/19, згідно яких, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, судом встановлено, що спірне рішення є необґрунтованим, оскільки відповідачем не визначено конкретних підстав прийнятого рішення (у спірному рішенні не визначено, які саме вимоги Закону були порушені при поданні документів). Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про протиправність оскаржуваного рішення та, як наслідок, про необхідність його скасування, а тому слід зобов`язати відповідача з урахуванням висновків суду повторно розглянути відповідне питання та прийняти за наслідками його розгляду вмотивоване та обґрунтоване нормами законодавства рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постановахВерховного Суду від 13.01.2021 у справі №1340/5638/18 та від 08.07.2021 у справі №464/470/17. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачкою за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 908 грн, та 1362,00 грн за подання апеляційної, загалом 2207,00 грн, які їй мають бути відшкодовані за рахунок бюджетних асигнувань до Черкаської міської ради.

Результат розгляду: granted