Рішення адміністративного суду від 2023-07-27 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог. У грудні 2022 року Головне управління ДПС в Миколаївській області (надалі - ГУ ДПС в Миколаївській області) звернулося до суду першої інстанції з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), в якому просило стягнути з, останнього, податковий борг у вигляді податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, \~в сумі 12 587,88 грн. В обґрунтування позовних вимог ГУ ДПС в Миколаївській області покликається на норми Податкового кодексу України (далі - ПК України), які зобов`язують платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також встановлюють обов`язок органу державної податкової служби надсилати (вручати) податкову вимогу, у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки. У зв`язку із несплатою платником узгоджених податкових зобов`язань, як указує контролюючий орган, відповідачу була направлена податкова вимога форми «Ф» №131621-53 від 03.10.2019. За твердженнями позивача, приписи даної вимоги платником податків не виконані, податковий борг у добровільному порядку не погашений, а відтак, на підставі \~підпунктів 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України, у контролюючого органу є право стягнути з [PERSON] податковий борг у судовому порядку. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в задоволенні позову ГУ ДПС в Миколаївській області відмовлено. Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з неотриманням відповідачем податкового повідомлення-рішення, сума заявленої до стягнення заборгованості не набула характеру узгодженого податкового зобов`язання. Таким чином суд указав, що у податкового органу відсутні підстави для надсилання податкової вимоги у порядку пункту 59.1 статті 59 ПК України та стягнення податкового боргу, згідно з положеннями пункту 87.11 статті 87 ПК України. Враховуючи викладене, суд визнав вимоги про стягнення з [PERSON] податкового боргу необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву. В апеляційній скарзі, ГУ ДПС в Миколаївській області, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Визначальним доводом апеляційної скарги ГУ ДПС в Миколаївській області є те, що відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення протягом місяця з дня виникнення таких змін, шляхом подання відповідної заяви. Так, податковий орган зазначає, що відповідно до даних \~Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також інформаційної бази даних АІС «Податковий блок» ДПС України податковою адресою [PERSON] є [ADDRESS] . Скаржник наголошує на неналежному виконанні відповідачем вимог податкового законодавства щодо повідомлення про зміну місця проживання, адже суд першої інстанції встановив, що з 15.04.2014 [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] . З огляду на те, що платник податків заяву про зміну адреси не подавав, скаржник вважає, правомірним направлення на адресу, що значиться у базі даних податкового органу, податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, позаяк \~в силу положень пунктів 42.1, 42.2, 42.4 статті 42 ПК України, а також Порядку надіслання контролюючими \~органами податкових повідомлень рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 (далі Порядок №1204), наведені дії свідчать про належне вручення документів. Окрім того, ГУ ДПС в Миколаївській області \~зазначило, що 03.10.2014 (тобто, вже після зміни місця реєстрації) \~ [PERSON] звертався до ГУ ДПС в Миколаївській області із заявою щодо \~застосування спрощеної системи оподаткування, в якій зазначив ту саму адресу, що міститься в інформаційній базі даних АІС «Податковий блок» ДПС України. Заяву про зміну місця реєстрації відповідач податковому органу не подавав. З урахуванням викладеного скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення податкового боргу, через те, що внаслідок неотримання [PERSON] податкових повідомлень рішень, податковий борг не набув статусу узгодженого. Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Суд апеляційної інстанції використав усі заходи для належного сповіщення [PERSON] , зокрема, за наявними в матеріалах справи адресами його місця проживання \~були направлені, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, процесуальні документи суду та судова повістка, а також на сайті судової влади було розмішене оголошення про розгляд даної справи. Направлені процесуальні документи та судова повістка повернулися на адресу суду, оскільки [PERSON] не знаходиться \~за адресами, \~що зазначена в інформаційних базах ГУ ДПС в Миколаївській області, а також, що встановлена судом першої інстанції. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа буде розглядатися в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Фактичні обставини справи. [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ДПС у Миколаївській області та є платником податків. За відповідачем рахується податковий борг в сумі 12 587,88 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, який виник на підставі податкових повідомлень- рішень форми «Ф»: - №0026563-5306-1420 від 10.05.2019 за 2018 рік в сумі 3744,97 грн.; - № 0061794-5306-1420 від 18.05.2020 за 2019 рік в сумі 4197,62 грн.; - № 0437679-2406-1420 від 17.05.2021 за 2020 рік в сумі 4645,29 грн.(а.с.17-19). Вказаними податковими повідомленнями - рішеннями позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2018-2020 роки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 12 587,88 грн. На підставі даних інтегрованої картки контролюючий орган сформував та надіслав [PERSON] вимогу № 131621-53 від 03.10.2019 про сплату боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 14743,39 грн. (а.с.12). Податкові повідомлення-рішення та вимога надсилалися відповідачу рекомендованим листом з повідомленням на адресу: [ADDRESS] , проте повернулися до податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Оскільки [PERSON] у встановлений Податковим кодексом України строк, не сплатив податковий борг, позивач звернувся до суду з позовом про його стягнення. Як установив суд першої інстанції, за даними Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Миколаївській області, [PERSON] з 15.04.2014 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції. Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке. Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України. Відповідно до пункту 14.1.137 статті14 ПК України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. Контролюючий орган має право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджету та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу. Згідно пункту 15.1. статті 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Підпунктом 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. У відповідності до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, «грошове зобов`язання платника податків» - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Правовими положенням підпунктів 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень, у відповідності до положень пункту 41.2 статті 41 ПК України. Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. Також податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.4 ст.59 Податкового кодексу України). Підпунктом 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу. Підпунктом 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено право контролюючих органів у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг. Відповідаючи на доводи апеляційної скарги стосовно того, що податкові повідомлення рішення та податкова вимога були належним чином вручені відповідачу, адже направлялися на його адресу, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також про те, що платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючий орган про зміну податкової адреси, колегія суддів зазначає таке. Платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи підприємця (підпункт 16.1.11 пункту 16.1 статті 16 ПК України). З метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку). У разі проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження або місця проживання платника податків, внаслідок якої змінюється адміністративно-територіальна одиниця та контролюючий орган, в якому на обліку перебуває платник податків, а також у разі зміни податкової адреси платника податків, контролюючими органами за попереднім та новим місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків проводяться процедури відповідно зняття з обліку / взяття на облік такого платника податків (пункт \~66.3 статті 66 ПКУ). Пункт 70.7 статті 70 ПК України унормовує, що фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну своїх даних, зокрема, у разі зміни місця податкової адреси (прописки). Ці зміни вносяться до облікової картки протягом місяця з дня їх виникнення шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Відповідно до пунктів 42.1, 42.2 статті 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). За приписами пункту 42.3. статті 42 ПК України, якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата. Пункти 1 та 2 розділу ІХ \~Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрів фізичних осіб платників податків унормовують, що фізичні особи зобов`язані подавати органам державної податкової служби відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки або Повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою N 5ДР (додаток 11) або за формою N 5ДРП (додаток 12) відповідно. Фізичні особи подають особисто або через уповноважену особу зазначені заяви до органу державної податкової служби за місцем проживання, у разі зміни місця проживання - до органу державної податкової служби за новим місцем проживання, або за місцем отримання доходів, або за місцезнаходженням іншого об`єкта оподаткування. Згідно матеріалів справи, контролюючий орган надіслав відповідачу податкові повідомлення-рішення, рекомендованою кореспонденцією за місцем його реєстрації. Вказана поштова кореспонденція повернулась на адресу позивача з відміткою поштового відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Податкова вимога форми «Ф» від 03.10.2019 №131621-53 також надіслана відповідачу рекомендованою кореспонденцією за місцем його реєстрації. Вказана поштова кореспонденція також повернулась на адресу позивача із відміткою на повідомленні «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручене їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 ПК України. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Як встановив апеляційний суд, направлені контролюючим органом рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення податкові повідомлення-рішення та податкова вимога повернулися на адресу позивача, із зазначенням причин невручення такого поштового відправлення. Отже, контролюючий орган направляв [PERSON] податкові повідомлення-рішення, в порядку визначеному ст. 58 ПК України за адресою реєстрації відповідача, а тому такі рішення податкового органу, відповідно до норм наведеного вище законодавства, вважаються врученими платнику податків. Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 27.10.2020 у справі №813/3922/17, в якій касаційний суд зауважив на тому, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну персональних даних, останній, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.07.2022 по справі №120/479/21-а, в якій суд зазначив, що добросовісний платник податків, зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції, у разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків. . Як свідчать фактичні обставини справи, [PERSON] не виконав свого законодавчо визначеного обов`язку щодо повідомлення контролюючий орган про зміну свого місця проживання, а відтак є обґрунтованим довід скаржника про належне вручення йому згаданих вище податкових повідомлень рішень та податкової вимоги. Отже, на переконання колегії суддів, в даному випадку відсутні підстави для висновку про неузгодженість податкового боргу, а тому такий борг може бути стягнутий в судовому порядку. З урахуванням викладеного, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову Головного управління ДПС в Миколаївській області про стягнення з [PERSON] \~податкового боргу. Таким чином, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову слід скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з [PERSON] податкового боргу за 2018- 2020 роки в розмірі 12 587,88 грн. зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Статтею 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є зокрема, неправильне застосування норм матеріального права. У даному випадку, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню. Згідно статті 139 КАС України, за результатами апеляційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають. Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Результат розгляду: granted