Рішення адміністративного суду від 2022-03-15 00:00:00+02

В лютому 2021 року [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (ГУ ПФУ в Житомирській області), в якому просила зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області провести перерахунок та виплату за період з 27 січня 2021 року доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на територіях радіоактивного забруднення щомісячно, відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року позов задоволено: -визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Житомирській області, щодо ненарахування та невиплати із 27 січня 2021 року підвищення до пенсії [PERSON] як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області здійснити із 27 січня 2021 року нарахування та виплату підвищення до пенсії [PERSON] як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). 13.10.2021 [PERSON] звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просила: -визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Житомирській області, вчинені на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі №240/2683/21, щодо нарахування та виплати їй з 27.01.2021 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, передбаченого статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-Х1І "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, замість визначеного у рішенні суду розміру, що становив дві мінімальні заробітні плати, встановлені законом про Державний бюджет України на відповідний рік; -зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області здійснити нарахування та виплату їй з 27.01.2021 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, передбаченого статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у відповідності до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі №240/2683/21 в розмірі двох мінімальних заробітних плат, встановлених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, та надати до Житомирського окружного адміністративного суду докази на підтвердження здійснення такого перерахунку. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року вказану заяву повернуто заявнику, оскільки остання не відповідає вимогам статті 383 КАС України. Не погодившись з вказаним судовим рішенням, [PERSON] подала апеляційну скаргу. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм процесуального права. Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що у відповідності до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що останню необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного. Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що заява подана поза межами десятиденного строку строку, визначеного ч. 4 ст.383 КАС України, а відтак наявні підстави для повернення останньої відповідно до частини 5 статті 383 КАС України. Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі, колегія суддів виходить із наступного. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. За змістом ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Ст. 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. За правилами ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. В свою чергу, ч.1 ст.383 КАС України передбачено право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Вказані вище правові норми КАС України спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення. Згідно з ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ч.2 ст.383 КАС України передбачено, що у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються. Ч.3 ст.383 КАС України передбачено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи. Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду (ч.4 ст.383 КАС України). Відповідно до ч.5 ст.383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви. Так, повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що [PERSON] пропустила десятиденний строк звернення до суду, передбачений ч.4 ст.383 КАС України. При цьому, початок перебігу такого строку, суд першої інстанції пов`язує з датою набрання законної сили рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/2683/21 від 15.04.2021 та отримання заявником першої після набрання цього рішення законної сили, пенсійної виплати. Поряд з цим, судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі №240/2683/21 відкрито лише 28.08.2021 та надано відповідачу 10 робочих днів на виконання судового рішення. Колегія суддів вважає, що лише після спливу строку, визначеного в постанові про відкриття виконавчого провадження №66637771, у позивача будуть наявні достовірні відомості про виконання чи невиконання судового рішення від 15.04.2021 у справі № 240/2683/21. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повертаючи заяву, діяв передчасно. Відповідно до ч.3 ст.242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. В той же час, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення заяви [PERSON] , поданої в порядку ст.383 КАС України, не відповідають встановленим у справі обставинам. За правилами частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання та є підставою для скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду справи.

Результат розгляду: granted