Рішення адміністративного суду від 2022-01-26 00:00:00+02

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~26 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Визнати протиправним та скасувати п. 3.3 наказу військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (по стройовій частині) від 10.02.2021 року №36 в частині визначеного розміру грошового забезпечення [PERSON] за час вимушеного прогулу; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Стягнути з військової частини [NUMBER] Національної гвардії України 546416.38 грн. в рахунок сплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 25 липня 2017 року по 21 січня 2020 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року по справі №160/6854/20 зобов`язано Військову частині [NUMBER] Національної гвардії України здійснити розрахунок та виплатити [PERSON] грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25.07.2017 року по 21.01.2020 року. На виконання рішення суду відповідачем здійснено розрахунок та виплачено позивачеві суму грошового забезпечення в розмірі 60\~ 703.27 грн. На думку позивача відповідачем неправильно обраховано суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки неправильно визначено вихідні показники розрахунку грошового забезпечення, недоплачена сума грошового забезпечення позивача на його думку становить 546416.38 грн.. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Визнано протиправним та скасовано п. 3.3 наказу військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (по стройовій частині) від 10.02.2021 року №36 в частині визначеного розміру грошового забезпечення [PERSON] за час вимушеного прогулу; \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Стягнуто з військової частини [NUMBER] Національної гвардії України 546416.38 грн. в рахунок сплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 25 липня 2017 року по 21 січня 2020 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Не погодившись з рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розрахунок розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу здійснено правомірно, позивачеві виплачено коштів в повному обсязі, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову. Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить \~апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20 січня 2020 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду по справі № 804/4757/17: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~визнано протиправним та скасовано наказ командувача Національної гвардії України № 409 від 30.06.2017 р. в частині накладення на заступника командира 2-ої стрілецької роти по роботі з особовим складом військової частини [NUMBER] Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України молодшого лейтенанта [PERSON] (Г-011850) дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення військового звання. -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~визнано протиправним та скасовано наказ командувача Національної гвардії (по особовому складу) № 100 від 24.07.2017 р. в частині припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби в запас (у зв`язку з позбавленням військового звання) заступника командира 2-ої стрілецької роти по роботі з особовим складом військової частини [NUMBER] Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України молодшого лейтенанта [PERSON] (Г-011850). -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини [NUMBER] Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) № 192 від 25.07.2017 р. в частині позбавлення військового звання, припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби у Національній гвардії України, виключення зі списків особового складу військової частини [PERSON] . -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~поновлено [PERSON] на військовій службі в Національній гвардії України на посаді заступника командира 2-ої стрілецької роти по роботі з особовим складом військової частини [NUMBER] Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України та у званні молодший лейтенант з 25 липня 2017 року. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач був поновлений на військовій службі на підставі постанови Третього апеляційного адміністративного суду 21 січня 2020 року по справі № 804/4757/17, на виконання якої були винесенні відповідні накази органів військового управління Національної гвардії України про його поновлення. У справі № 804/4757/17 позивач не заявляв вимог, а судом не вирішувалось питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу. На підставі постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 року по справі № 804/4757/17 позивача поновлено на військовій службі у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України, а 04.05.2020 року згідно з наказом начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України № 27 (по особовому складу) позивача призначено командиром 1-го стрілецького взводу стрілецької роти (з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних) та направлено до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України м. Кривий Ріг для подальшого проходження служби, про що відповідач вказав у відзиві на позовну заяву. В подальшому позивач звернувся до суду з позовом до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України про здійснення розрахунку та виплату йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. 07 вересня 2020 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/6854/20, яке набрало законної сили, зобов`язано військову частину [NUMBER] Національної гвардії України здійснити розрахунок та виплатити [PERSON] грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25 липня 2017 року до 21 січня 2020 року. На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/6854/20 військова частина [NUMBER] Національної гвардії України наказом № 36, пункт 3.3, від 10 лютого 2021 року виплатила позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25 липня 2017 до 21 січня 2020 року в розмірі 60 703 гривень 03 копійок, що не заперечує позивач, однак не погоджується з сумою виплат, що і стало предметом позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Не погодившись з розрахунком розміру грошового забезпечення виплаченого позивачеві за час вимушеного прогулу, [PERSON] звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України). Так, зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому ст. 382 КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження. З матеріалів справи видно, що наказ \~Військової частини [NUMBER] в частині визначення розміру грошового забезпечння та виплата таких коштів \~оскаржуються позивачем з підстав незгоди з розміром проведених виплат. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В свою чергу, розрахунок грошового забезпечення за час вимушеного прогулу проведено відповідачем на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2021 року по справі № 160/6854/20, яким зобов`язано військову частину [NUMBER] Національної гвардії України здійснити розрахунок та виплатити [PERSON] грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25 липня 2017 року до 21 січня 2020 року. Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими ст. 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. За вказаних обставин, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст. 382 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов. У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, а відкрите провадження по справі підлягає закриттю на підставі приписів п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, яка визначає, що суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Вказані правові висновки також \~відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.04.2019 року по справі № 820/4261/18, що врахоується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Результат розгляду: partial