Рішення адміністративного суду від 2022-05-17 00:00:00+03

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив: - визнати протиправними дії [INFO] (Військова частина [NUMBER] ) щодо відмови в оформленні та направленні належних документів (в т.ч. подання) до Головного управління Пенсійного Фонду України у Волинській області для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; - зобов`язати відповідача оформити та направити належні документи (в т.ч. подання) до Головного управління Пенсійного Фонду України у Волинській області для призначення [PERSON] пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», із зарахуванням пільгової вислуги років - 04 роки 03 місяці 29 днів до вислуги років - 22 роки 04 місяці 12 днів, для призначення такої пенсії. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року у справі № 140/8473/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду даної справи встановлено, що вислуга років позивача з урахуванням часу служби, який підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить 26 років 8 місяців 11 дні. Відтак, позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Військовою частиною [NUMBER] , яка у своїй скарзі просила таке скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову або такий позов залишити без розгляду. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Скаржник вважає, що судом не враховано питання дискреційних повноважень відповідача, не досліджено питання досудового врегулювання спору. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Окрім того, на думку скаржника, судом першої інстанції безпідставно відмовлено у клопотанні відповідача про розгляд даної справи за правилами загального \~позовного провадження за участю сторін. Звертає увагу на описку в судовому рішенні. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження. Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] проходив військову проходив в органах Державної прикордонної служби України. Згідно з наказом відповідача від 25 квітня 2017 року № 87-ос «По особовому складу», старшого прапорщика [PERSON] звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я). Відповідно до наказу відповідача від 03 травня 2017 року № 93-ос «По особовому складу», старшого прапорщика [PERSON] виключено зі списків військової частини та усіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби. Вислуга років позивача на день звільнення в календарному обчисленні становила 19 років 06 місяців 17 днів, у пільговому обчисленні - 29 років 11 місяців 16 днів. 14 червня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив оформити всі належні документи і подання про призначення пенсії та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області. За результатами розгляду поданої [PERSON] заяви листом від 21 липня 2021 року №12/6580 6 прикордонний Волинський загін Державної прикордонної служби України повідомив позивача про те, що відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», пенсія за вислугу років призначається незалежно від віку, якщо військовослужбовці звільнені зі служби: з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше. Станом на 03 травня 2017 року календарна вислуга років позивача становила 22 роки 04 місяці 12 днів. З урахуванням зазначеного, правових підстав для підготовки та подання документів для призначення пенсії не було. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, [PERSON] звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається. Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого. Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як встановлено пунктом «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше. За змістом пунктів «а», «б», «в» частини першої статті 17 Закону № 2262-XII особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються військова служба; служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України. Частиною 4 статті 17 Закону № 2262-XII передбачено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення. Згідно зі статтею 171 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. На виконання зазначених вимог Закону № 2262-XII Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Постанова №393). Положеннями підпункту «в» пункту 3 Постанови № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця: на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України. Виходячи з наведеного апеляційний суд погоджується із думкою суду першої інстанції, що як Законом № 2262-XII, так і Постановою № 393 не визначено та не передбачено таких понять як пільгове обчислення вислуги років, пільгова пенсія, пільгова вислуга років або загальна вислуга років. Отже статтею 12 Закону № 2262-XII визначені умови, за яких пенсія призначається саме за вислугу років. Окрім того, стаття 171 Закону № 2262-XII також регулює питання обчислення саме вислуги років, однак за наявності у конкретної особи певних умов при проходженні служби, які обумовлюють застосування пільг при призначенні пенсії згідно із Законом № 2262-XII. На думку апеляційного суду, суд першої інстанції вірно зауважив, що згідно з Постановою № 393 пільгами є зарахування до вислуги років, яка надає право на отримання пенсії, у певній кратності тих періодів служби, які відповідають визначеним цією Постановою умовам (конкретні умови передбачають застосування певної кратності). Поняття вислуга років, яка обчислюється у будь-якому випадку календарними роками та місяцями, застосовується як до осіб, які не мають пільгових умов на призначення пенсії за Законом № 2262-XII, так і до осіб, що мають такі пільгові умови. Як слідує з матеріалів справи, вислуга років на день звільнення позивача складає: календарна 19 років 06 місяців 17 днів; за пільговим обчисленням 04 років 03 місяці 29 днів ; загальна 26 років 8 місяців 11 днів. При цьому позивач стверджує, що до календарного періоду служби йому не зараховано 04 роки 03 місяці 29 днів так званої пільгової вислуги років. Суд першої інстанції вірно послався у даній справі на правову позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, що висловлена в постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, відповідно до якої основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку. При цьому Верховним Судом вказано на необґрунтованість висновку про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Окрім того, у справі № 480/4241/18 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 14 квітня 2021 року дійшов висновку, що передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону № 2262-XII і положенням цього Закону не суперечить. Відповідно до мети Закону № 2262-XII календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом № 2262-XII календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393. Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що період часу 04 роки 03 місяці 29 днів є календарною одиницею виміру та повинен бути врахований до вислуги років, яка підлягає обчисленню та застосуванню в порядку статей 12, 17 та 17-1 Закону № 2262-XII та Постанови № 393, разом із визначеним періодом часу 19 років 06 місяців 17 днів. Таким чином, вислуга років позивача, з врахуванням часу служби, який підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить 26 років 8 місяців 11 дні, що свідчить про набуття позивачем права на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону № 2262-XII. Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Результат розгляду: denied