Рішення адміністративного суду від 2022-04-12 00:00:00+03

19 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову Поліської митниці Держмитслужби (далі - Митниця) у справі про порушення митних правил № 0021/20400/21 від 07 квітня 2021 року, якою його було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України (далі - МК), та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 63508,20 грн, а також закрити справу про адміністративне правопорушення. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2022 року у справі № 569/8049/21 позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження наявності у діях [PERSON] складу правопорушення, передбаченого статтею 485 МК, не здобуто і відповідні висновки Митниці ґрунтуються лише на припущеннях. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не з`ясував належним чином всіх обставин, які мають значення для справи, не довів наявність умислу у діях позивача, спрямованого на вчинення порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК, а також переслідування мети, спрямованої на неправомірне зменшення розміру митних платежів. Тому суд дійшов висновку про відсутність у діях [PERSON] складу порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК, та про невідповідність висновків Митниці фактичним обставинам справи. У апеляційній скарзі правонаступник Митниці - Рівненська митниця Державної митної служби України - просила зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що під час розгляду справи про порушення митних правил щодо [PERSON] були враховані всі зібрані та перевірені під час провадження у справі докази у їх сукупності і накладено стягнення, передбачене законом за таке правопорушення, у межах санкції частини 1 статті 485 МК з урахуванням всіх вимог чинного законодавства. Матеріалами справи доведено, як факт вчинення позивачем порушення митних правил, так і факт постановлення рішення про притягнення до відповідальності із врахуванням всіх наявних у справі доказів. Наполягає на тому, що позивачем не надано жодних доказів порушення посадовими особами Митниці його майнових або будь-яких інших прав чи норм матеріального і процесуального права як під час складання протоколу про порушення митних правил, так і під час розгляду справи та винесення постанови № 0022/20400/21 від 07 квітня 2021 року. У відзиві на апеляційну скаргу відповідача [PERSON] підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Представник позивача у ході апеляційного розгляду у режимі відеоконференції заперечив обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи. Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого. Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 07 квітня 2021 року в.о. заступника начальника Поліської митниці Держмитслужби Козлинцем І.П. було винесено постанову в справі про порушення митних правил № 3021/20400/ 21 щодо [PERSON] , у якій зазначено, що 09 грудня 2019 року декларант ТОВ «Цифрон» громадянин [PERSON] в Поліську митницю Держмитслужби подав митну декларацію ІМ40ДЕ №UA204080/2019/300021 для проведення митного оформлення товару «автобус пасажирський, марка «AYATS ATLAS», календарний рік виготовлення 2006, ідентифікаційний номер кузова № [NUMBER] , об`єм двигуна 10518 см3, дизель». У якості підстави для здійснення митного оформлення вказаного транспортного засобу подано товаросупровідні документи, а саме: зовнішньоекономічний договір від 01 лютого 2019 року № 01/02/2019, рахунок № 2120 від 28 листопада 2019 року, виданий продавцем «TechPoint Trans L.P.» (Llygad Yr Haul, Golden Grove, Carmarthen, SA 32 8 NE, Wales, Great Britain), тощо. Відповідно до вказаного рахунку, товар «автобус пасажирський, марка «AYATS ATLAS», календарний рік виготовлення 2006, ідентифікаційний номер кузова № [NUMBER] було реалізовано підприємству LLC «Cyfron» (44731, Volyn.obl., Vladimir-Volyn r-n, m. Ustylug, B. Khmelnitskogo street 32 a). Фактурна вартість товару згідно комерційного рахунку № 2120 від 28 листопада 2019 року становить 21200 USD. Митна вартість товару за МД від 09 грудня 2019 року №UA204080/2019/300021 заявлена декларантом із застосуванням основного методу на рівні 502 965 грн 53 коп (або еквівалент 21200 доларів США) на комерційних умовах поставки DAP (UA) Устилуг у відповідності до поданого рахунку від 28 листопада 2019 року № 2120 за якими вартість автобусу становить 21200 доларів США. Листом Департаменту протидії митним правопорушенням та контрабанді Державної митної служби України від 22 вересня 2020 року № 20/20-02-01/7.13/1979 на адресу Поліської митниці Держмитслужби направлено відповідь митних органів Республіки Польща на запит Поліської митниці Держмитслужби про надання взаємної адміністративної допомоги у проведенні перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи при ввезенні на митну територію України товарів на адресу ТОВ «Цифрон» (код ЄДРПОУ 42521708, Волинська область, Володимир-Волинський район, м. Устилуг, вул. Богдана Хмельницького, 32 а), у тому числі за митною декларацією від 09 грудня 2019 року типу ІМ40ДЕ №UA204080/2019/300021. У результаті опрацювання наданих документів встановлено невідповідність даних, що містяться в доданих до листа документах даним, заявленим при митному оформленні транспортного засобу на митній території України. Митною адміністрацією Республіки Польща надано копії польських експортних декларації, згідно з якими на митну територію України було імпортовано транспортні засоби. При співставленні відомостей заявлених до МД від 09 грудня 2019 року № UA204080/2019/300021 з відомостями заявленими у поданій митною адміністрацією Республіки Польща експортній МД від 06 грудня 2019 року № 19PL402010E1424999 встановлено невідповідність стосовно відправника, комерційних умов поставки, року виготовлення товару, об`єму двигуна, ваги, транспортного засобу, яким здійснювалася доставка. Заявлено в Україні: відправник/продавець - «TechPoint Trans L.P.» (Llygad Yr Haul, Golden Grove, Carmarthen, SA 32 8 NE, Wales, Great Britain), комерційні умови поставки DAP (UA) Устидуг, рік виготовлення автобуса 2006, об`єм двигуна 10518 см3, вага 15823, транспортний засіб, яким здійснювалася доставка 1545881. Заявлено в Польщі: відправник AUTOCARES MOLIST S.L. (Feixa Liarga 9-13, Sector Е, 08040 BARCELONA), комерційні умови поставки EXW (ES) BARCELONA, рік виготовлення 1999, об`єм двигуна 12816 см3, вага 15825 кг, транспортний засіб, яким здійснювалася доставка 8200 GHC. При цьому у наданій митною адміністрацією Республіки Польщі копії експортної МД вартість товару та реквізити рахунку знеособлено з наведених причин, а тому їх перевірити не вдається за можливе. 16 жовтня 2020 року управлінням адміністрування митних платежів, митної вартості та класифікації товарів Поліської митниці Держмитслужби на підставі співставлення відомостей у МД від 09 грудня 2019 року №UA204080/2019/300021 з відомостями заявленими у експортній МД від 06 грудня 2019 року № 19PL402010E1424999 проведено розрахунок митних платежів та встановлено податкові зобов`язання щодо несплати акцизу в сумі 21169 грн 40 коп. У оскаржуваній постанові зазначено, що згідно з графами 8, 9, 14 митної декларації від 09 грудня 2019 року № UA204080/2019/300021 ТОВ «Цифрон» є одержувачем, особою відповідальною за фінансове врегулювання та декларантом. Отже, директор підприємства ТОВ «Цифрон» [PERSON] , з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів, при митному оформленні товару «автобус пасажирський, марки AYATS ATLAS», календарний рік виготовлення 2006, ідентифікаційний номер кузова № [NUMBER] , об`єм двигуна 10518 см3, дизель» заявив митному органу не правдиві відомості стосовно об`єму двигуна транспортного засобу, внаслідок чого виникають податкові зобов`язання щодо несплати акцизу в розмірі 9487 грн 32 коп, чим вчинив порушення митних правил, передбачене частиною 1 статті 485 МК. Постановою в справі про порушення митних правил № 0021/20400/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених частиною 1 статті 485 МК та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів в сумі 63508, 20 грн. [PERSON] не погодився із правомірністю притягнення його до відповідальності вказаним рішенням відповідача та звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається. При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого. Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Частиною 1 статті 458 МК встановлено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Приписами частини 1 статті 485 МК передбачено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів. Як свідчать матеріали справи, митним органом ставиться за провину [PERSON] заявлення ним митному органу неправдивих відомостей стосовно об`єму двигуна транспортного засобу, внаслідок чого виникають податкові зобов`язання щодо несплати акцизу у сумі 21169,40 грн. Як визначено приписами статті 49 МК, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Частиною 1 статті 51 передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК). Згідно із частиною 1 статті 487 МК провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення. Відповідно до положень статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Статтею 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити. З огляду на наведені правові норми суд апеляційної інстанції вважає, що для притягнення позивача до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 485 МК, необхідно встановити вчинення ним активних дій з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру шляхом повідомлення контролюючому органу неправдивих відомостей, а отже наявність у нього умислу на вчинення таких протиправних дій. Як слідує з матеріалів справи, у якості підстави для митного оформлення транспортного засобу автобусу пасажирський марки «AYATS ATLAS», календарний рік виготовлення - 2006, ідентифікаційний номер кузова № [NUMBER] , об`єм двигуна - 10518 см3, дизель» до митного органу позивачем подано товаросупровідні документи, якими підтвердженого умови поставки та технічні характеристики транспортного засобу, а саме контракт від 01 лютого 2019 року № 01/02/2019, укладений з продавцем «TechPoint Trans L.P.» (Llygad Yr Haul, Golden Grove, Carmarthen, SA 32 8NE, Wales, Gret Britain), інвойс №2120, технічний паспорт (бріф), де вказано характеристика транспортного засобу вага, об`єм двигуна, а також долучено висновок автотоварознавчого дослідження №11/12 від 09 грудня 2019 року. Зазначені відомості щодо вартості, ваги та об`єму автобусу пасажирського марки «AYATS ATLAS», ідентифікаційний номер кузова № [NUMBER] , під час митного оформлення митної декларації №UA204080/2019/300021 від 09 грудня 2019 року було перевірено та підтверджено митним органом без зауважень та заперечень. Разом із тим, Митниця не навела жодного доказу на підтвердження того, що позивач при наданні контролюючому органу митної декларації усвідомлював недостовірність поданих документів та діяв з метою звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління». Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними. Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими. Таким чином, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції. Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Результат розгляду: denied