Рішення адміністративного суду від 2023-08-30 00:00:00+03

Позивач звернулась до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), в якому просила: - визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), код ЄДРПОУ 43315602, в особі головного державного виконавця Понамарьової К.В., з повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання; - скасувати Повідомлення Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) від 27.02.2023 року № 30473 «Про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання». Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено останню до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16 серпня 2023 року. На визначену дату, а саме 16 серпня 2023 року, сторони в судове засідання не з`явились, жодних клопотань про розгляд справи в режимі відеоконференції чи відкладення розгляду даної справи до суду не надіслали. Сьомий апеляційний адміністративний суд, вважаючи необхідним надання сторонам по справі можливості бути "заслуханими" щодо доводів та заперечень по даній справі, ухвалою від 16 серпня 2023 року постановив відкласти апеляційний розгляд справи до 30 серпня 2023 року на 10:00 год. Відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України, надіслав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить відмовити в задоволенні останньої. Водночас, відповідач просив розгляд справи здійснити за відсутності уповноваженого представника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), врахувавши доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Позивач на визначену дату повторно не з`явилась, жодних клопотань чи заяв до суду не надіслала, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи. Суд апеляційної інстанції, дослідивши докази в підтвердження належного повідомлення позивача про дату та час судового розгляду справи, відзначає наступне. Порядок вручення судового рішення визначено приписами ст. 251 КАС України, де ч. 5 закріплено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Відповідно до ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду від 16 серпня 2023 року про відкладення розгляду справу та повістки про виклик в судове засідання, призначене на 30 серпня 2023 року, були надіслані позивачу як на її електронну адресу, яка нею особисто була повідомлена суду, так і засобами поштового зв`язку на адресу її проживання, яка позивачем була відзначена в апеляційній скарзі. Так, відповідно до електронного звіту, примірник ухвали про відкладення розгляду справу та повістки про виклик в судове засідання в електронному вигляді отримано скаржником на її електронну адресу 25 серпня 2023 року. Зі змісту вказаного електронного звіту судом встановлений факт прочитання позивачем отриманих процесуальних документів. Тобто, апелянт ознайомилась зі змістом ухвали суду від 16 серпня 2023 року. Водночас, згідно відомостей з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" при відстеженні трек-номера поштового відправлення копія ухвали про відкладення розгляду справу та повістки про виклик в судове засідання, що в свій час були надіслані на поштову адресу позивача, не були вручені останній під час доставки поштового відправлення за її адресою проживання. В розрізі викладеного, суд, надаючи оцінку факту обізнаності позивача про дату та час розгляду справи, відзначає, що в даному випадку, комунікація з позивачем здійснювалась виключно за допомогою повідомлених нею засобів комунікації, і тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Аналогічна правова позиція викладена і в ухвалі Верховного Суду від 17 листопада 2022 року у справі № 560/5541/20, де відзначено, що суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними, або які не відповідають дійсності. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Зважаючи на вищевикладене, байдужа поведінка учасника справи, що виявляється, зокрема у відсутності інтересу до результатів розгляду справи, не повинна схвалюватися судовою практикою. Таким чином, в розрізі викладених обставин та здійсненого аналізу норм чинного законодавства, з врахуванням правової позиції Верховного Суду, судова колегія доходить до переконання, що судом вжито всіх можливих заходів для належного забезпечення стороні доступу до правосуддя та надання можливості захистити свої права і інтереси в судовому порядку. Відтак, зважаючи на факт належного повідомлення позивача про дату, час та місце судового розгляду справи, неявку сторін в судове засідання, а також враховуючи стислі строки розгляду даної категорії справ (ст. 287 КАС України) та наявність достатньої доказової бази в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга\~підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, 06.05.2021 року на виконання у Відділ примусового виконання рішень надійшов виконавчий лист №526 2016р. від 12.09.2016 у справі №806/225/15, виданий Житомирським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головне управління Держземагентства у Житомирській області вирішити питання щодо видання наказу про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду строком на 49 років земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, орієнтованою площею 50,00 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Долинівка Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області". Разом з тим, 11.05.2021 виконавчий лист №526 2016 р. від 12.09.2016 у справі №806/225/15 був повернутий стягувачу без прийняття до виконання, що підтверджується відповідним Повідомленням державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 11.05.2021 року №33/8226 (а.с.19). Не погоджуючись з вказаними діями відділу примусового виконання рішень, позивач оскаржила їх в судовому порядку. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у справі №240/9316/21 вирішено: "Визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі державного виконавця Пономарьової К.В. з повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа №526 2016р., виданого 12.09.2016 року Житомирським окружним адміністративним судом, про що було відповідачем було складене та направлене [PERSON] повідомлення від 11.05.2021 року №33/8226 та скасувати це повідомлення органу державної виконавчої служби. Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) повторно розглянути заяву [PERSON] щодо примусового виконання виконавчого листа виданого у справі №806/225/15, з урахуванням зазначених мотивів постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2023 року." На виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у справі №240/9316/21 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Понамарьовою К.В. 07 лютого 2023 року винесено постанову Про скасування процесуального документу у межах ВП № 65345296, яка була оскаржена позивачем в судовому порядку. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у межах справи №240/4848/23 суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови "Про скасування процесуального документу" у межах ВП № 65345296, винесеної головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Понамарьовою К.В., а відтак і для задоволення позовних вимог [PERSON] . Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 05 травня 2023 року дійшов висновку, що в даному випадку, судом першої інстанції вірно було встановлено відсутність в діях відповідача будь яких порушень норм Законодавства та нормативно правових актів, а також надано правильну оцінку спірним правовідносинам, проте порушено норми процесуального законодавства, що стало підставою для скасування рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову. В подальшому, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономарьовою К.В. повторно розглянуто заяву [PERSON] щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого у справі №806/225/15, з урахуванням зазначених мотивів постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023, та винесено Повідомлення від 27.02.2023 №30473 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. При цьому, підставою для винесення вказаного повідомлення слугував факт наявності відмітки на виконавчому листі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 15). Вважаючи таке повідомлення протиправним, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведений факт порушення суб`єктом владних повноважень її прав та інтересів. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного. У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII). Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засад верховенства права та обов`язковості виконання рішень. Як встановлено в ході розгляду справи, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі №240/9316/21 зобов`язання щодо повторного розгляду заяви [PERSON] щодо примусового виконання виконавчого листа виданого у справі №806/225/15 було покладено на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Натомість, як зазначає позивач, вона ж апелянт по даній справі, оскаржуване в межах даної справи Повідомлення від 27.02.2023 року №30473 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання прийнято головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономарьовою К.В. Тобто, на переконання апелянта, суб`єкт владних повноважень, який виніс спірне Повідомлення, не мав повноважень щодо здійснення таких дій, оскільки не є стороною у справі №240/9316/21. Надаючи оцінку вказаному, суд апеляційної інстанції відзначає, що проведення реорганізаційних заходів міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції є загальновідомим фактом і відповідного доведення або встановлення не потребує. Як вірно відзначено судом першої інстанції, відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 16 серпня 2022 р. № 912 "Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції" та наказу Міністерства юстиції від 22.09.2022 року № 4011/5 "Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції" - до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) приєднано, в тому числі,\~Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Згідно з затвердженою наказом Міністерства юстиції України №5784/5 від 22.12.2022 структури та штатної чисельності Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) визначено найменування структурних підрозділів, зокрема, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) код ЄДРПОУ 43316784 на Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) код ЄДРПОУ 43315602. Відповідно до п.6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади. Таким чином, судом першої інстанції доцільно відзначено, що на теперішній час всі права та обов`язки Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) перейшли до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), оскільки відбулось публічне правонаступництво від одного суб`єкта владних повноважень до іншого. Окрім того, оскаржуючи висновки суду першої інстанції, апелянт посилається на протиправність врахування судом першої інстанції доводів відповідача, які були викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки останній був підписаний неуповноваженою особою. Судова колегія відхиляє вказані твердження апелянта та відзначає наступне. Частинами першою та четвертою статті 55 КАС України встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. При цьому, Держава бере участь у справі\~через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника. Як встановлено з матеріалів справи, відзив від імені Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), підписаний представником Пономарьовою К.В., яка в підтвердження наявності у неї права підпису останнього надала витяг з Єдиного державного реєстру юридичної особи, який, окрім того, беззаперечно підтверджує її право на його подання. Тобто, судова колегія резюмує про безпідставність доводів апелянта та доходить до переконання, що судом першої інстанції обгрунтовано враховано доводи відзиву на адміністративний позов, оскільки останній підписаний представником за наявності повноважень такої особи на здійснення представництва. Також, колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про те, що відповідачем було надіслано позивачу лише відзив без додатків до нього, оскільки останні жодним чином та жодними достатніми доказами не підтверджені. Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Згідно з частиною 2 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Варто зауважити, що позивач не була позбавлена можливості самостійно звернутись до суду з метою ознайомлення з матеріалами справи та отримання додаткових доказів, які містяться у справі, в разі їх відсутності. Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства та здійснення розгляду даної справи в\~порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та зазначає наступне. Згідно ч.4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо: оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, передбачених КАС України; оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивач заявив вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, в сумі, що перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення коштів у сумі, що перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, предметом адміністративного позову в межах даної справи є визнання протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) та скасування Повідомлення від 27.02.2023 року №30473 "Про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання". Тобто, в даному випадку спірні правовідносини регулюються ст. 287 КАС України. Поряд з цим колегія суддів зазначає, що статтею 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які віднесені до переліку категорій термінових справ, особливості розгляду яких визначені параграфом 2 Глави 11 КАС України. Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі. За приписами частини першої статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Частиною третьою цієї статті передбачено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Крім того, згідно з частиною 4 статті 287 КАС України наведена адміністративна справа підлягала вирішенню в 10-денний строк з дня відкриття провадження у справі. Тобто, аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що дана категорія справ, яка \~віднесена до окремих категорій термінових адміністративних справ, повинна розглядатись виключно у відкритому судовому засіданні. Проте, як вбачається з матеріалів справи, Житомирським окружним адміністративним судом було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи, а також безпідставно відмовлено позивачу у задоволенні її заяви щодо здійснення розгляду справи у відкритому судовому засіданні за участю сторін, \~що є порушенням вищезазначених процесуальних норм КАС України. Згідно ч. 3ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, а тому колегія суддів доходить до переконання про підставність доводів апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства. Розглянувши дану адміністративну справу в межах позовних вимог та з урахуванням підстав зазначених в позові, враховуючи, що в даному випадку, судом першої інстанції вірно було встановлено обставини справи, проте порушено норми процесуального законодавства, колегія суддів приходить до переконання про необхідність скасування рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову. При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. У силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі \~ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. При цьому, враховуючи, що в межах даної справи, судом апеляційної інстанції не ухвалюється рішення про задоволення позову [PERSON] , підстав для вирішення питання про розподіл понесених нею судових витрат не вбачається. \~

Результат розгляду: partial