Рішення адміністративного суду від 2023-02-22 00:00:00+02

Оскаржуваною ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.10.2022р. повернуто позивачу [PERSON] в порядку п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства /КАС/ України його позовну заяву до Відділу державної виконавчої служби у м.Мукачеві Мукачівського району Закарпатської обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними, скасування постанови державного виконавця про арешт коштів боржника (а.с.27-28). Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач [PERSON] , який в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати та повернути до суду для відкриття провадження у справі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення питання про повернення позовної заяви (а.с.36). Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що на виконання ухвали суду від 28.09.2022р. він скерував до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Така заява направлена до суду 12.10.2022р., через що ним дотримано строк, встановлений судом для усунення недоліків апеляційної скарги. Також така заява надійшла до суду лише 22.10.2022р., про що йому повідомлено працівниками суду. Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311, ч.2 ст.312 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Як слідує з матеріалів справи, 27.09.2022р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати дії відповідача Відділу державної виконавчої служби у м.Мукачеві Мукачівського району Закарпатської обл. Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) протиправними; визнати протиправною та скасувати постанову від 12.10.2021р. про арешт коштів боржника, яка винесена на підставі вимоги Головного управління ДПС в Закарпатській обл. № Ф-89321-52 від 26.03.2021р.; стягнути з відповідача понесені судові витрати (а.с.1-3). Ухвалою суду від 28.09.2022р. залишено позовну заяву [PERSON] без руху для усунення визначених судом недоліків шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання цієї ухвали нової редакції позовної заяви із зазначенням коду ЄДРПОУ відповідача; докази проживання позивача за адресою: [ADDRESS] ; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду (а.с.21-23). Копію зазначеної ухвали позивач отримав поштою 07.10.2022р., що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.26). 12.10.2022р. позивач скерував простою кореспонденцією до суду заяву від 12.10.2022р. про виправлення недоліків у позовній заяві, до якої долучив клопотання від 12.10.2022р. про поновлення строку звернення до суду із розглядуваним позовом та інші документи (а.с.30-35). Вказані документи зареєстровані в суді першої інстанції лише 08.11.2022р., що стверджується реєстраційною позначкою суду. Згідно ухвали суду від 20.10.2022р. заявлений позов повернуто позивачу [PERSON] , оскільки останнім не виконані у визначений судом строк вимоги ухвали суду від 28.09.2022р. про залишення позовної заяви без руху із зазначенням підстав для його повернення (а.с.22-23). Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Питання залишення позовної заяви без руху та повернення позову врегульовані діючим процесуальним законом - КАС України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Зокрема, відповідно до ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1). В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч.2). Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу. Отже, повернення позовної заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі. Згідно фактичних обставин справи копію ухвали суду від 28.09.2022р. про залишення апеляційної скарги без руху позивач отримав 07.10.2022р. Таким чином, останнім днем виконання цієї ухвали було 18.10.2022р. 12.10.2022р. позивач скерував простою кореспонденцією до суду заяву від 12.10.2022р. про виправлення недоліків у позовній заяві, до якої долучив клопотання від 12.10.2022р. про поновлення строку звернення до суду із розглядуваним позовом та інші документи. Частиною 9 ст.120 КАС України передбачено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. Положення вказаної статті надають учаснику справи право на свій розсуд обирати спосіб направлення документів до суду, в тому числі й засобами поштового зв`язку. Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими твердження позивача про те, що заяву про виправлення недоліків позовної заяви ним було направлено до суду у строк, визначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, з урахуванням особливостей ст.120 КАС України. Вищевказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.04.2019р. у справі № 814/2573/16. Водночас, суд першої інстанції не врахував час, необхідний для поштового пересилання відправлення, тобто, розумний строк між останнім днем виконання ухвали суду про усунення вказаних у ній недоліків позовної заяви, часом поштового пересилання та реєстрації канцелярією суду заяви позивача стосовно усунення недоліків поданої ним позовної заяви. У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги відповідача з посиланням на п.1 ч.4 ст.169 КАС України. Також вказані обставини та докази у їх сукупності свідчать про те, що у розглядуваному випадку в діях позивача не вбачаються ознаки невиправданої бездіяльності чи зловживання процесуальними правами та обов`язками. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, виносячи оскаржувану ухвалу від 20.10.2022р., суд першої інстанції не врахував вищенаведених обставин, обмежившись лише формальною констатацією факту невиконання позивачем вимог суду в установлений строк. Оцінюючи в сукупності викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що за таких умов в суду першої інстанції не було достатніх і належних підстав для повернення позовної заяви [PERSON] на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, а відтак не відповідає вимогам закону. Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що повернення позовної заяви в даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (п.п.1, 2 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25.12.1997р., абз.7 п.3 мотивувальної частини Рішення № 11-рп/2012 від 25.04.2012р.). Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. В рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000р. та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998р. Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Пунктом 8 ч.2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Враховуючи зазначені положення законодавства, обов`язок суду сприяти учасникам справи у реалізації їх процесуальних прав з додержанням принципу розумності та пропорційності, апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви позивачу в розглядуваному випадку призведе до порушення права, визначеного Конституцією України, на доступ до правосуддя. Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до помилкового повернення позовної заяви, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. Оскільки вимоги апелянта сформульовані в інший спосіб, ніж передбачені нормами ст.ст.312, 320 КАС України повноваження апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Результат розгляду: partial