Рішення адміністративного суду від 2023-06-28 00:00:00+03

Історія справи. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (далі - Відповідач), в якому просив: - визнати протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області щодо нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу, з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18), а саме із безпідставним застосуванням з 29.01.2020 показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, для визначення розмірів складових грошового забезпечення; - зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області провести перерахунок грошового забезпечення позивачу, з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18), а саме із застосуванням з 29.01.2020 по 31.12.2020 показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, а з 01.01.2021 до 15.04.2021 - із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, та зобов`язати провести виплату недоотриманих сум грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по день звільнення - 15.04.2021 включно, а також виплату недоотриманих сум інших виплат, проведених у зв`язку зі звільненням зі служби. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що у зв`язку зі скасуванням окремих норм постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» він набув право на визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом станом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 р. позов задоволено частково: Визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області щодо нарахування та виплати грошового забезпечення [PERSON] , з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, а саме із безпідставним застосуванням з 29.01.2020 показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, для визначення розмірів складових грошового забезпечення; Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області провести перерахунок грошового забезпечення [PERSON] із застосуванням з 29.01.2020 по 31.12.2020 показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, а з 01.01.2021 до 15.04.2021 - із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, та зобов`язати провести виплату недоотриманих сум грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по день звільнення - 15.04.2021 включно. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з 01 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів. В частині відмовлених позовних вимог рішення суду першої інстанції обгрунтовано тим, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача провести виплату інших недоотриманих сум, що були виплачені у зв`язку зі звільненням зі служби, не є чіткими і не ґрунтуються на письмових доказах, які приєднані до матеріалів справи. Не погоджуючись з судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі. На обгрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що неправильне визначення складових грошового забезпечення вплинуло на неправильне визначення інших виплат, проведених відповідачем у зв`язку із його звільненням зі служби. При цьому, зауважив, що перелік виплат та їх розмір було визначено у Наказі Головного управління ДСНС України в Черкаській області № 10 від 15.04.2021 про його звільнення, який наявний у матеріалах справи. Відповідачем також подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, якою не погоджуються із цим рішення в частині задоволених позовних вимог. Апеляційну скаргу відповідача вмотивовано тим, що у межах спірних правовідносин діяв правомірно, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018. Відзивів на апеляційні скарги до апеляційного суду не надходили. Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційні скарги призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів зазначає наступне. Обставини справи, установлені судом першої інстанції. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління ДСНС України в Черкаській області № 10 від 15.04.2021, [PERSON] підполковника служби цивільного захисту, провідного фахівця сектору організації піротехнічних робіт та гуманітарного розмінування відділу реагування на надзвичайні ситуації Головного управління ДСНС України у Черкаській області, звільнено із займаної посади за станом здоров`я 15.04.2021. 9 січня 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання копії наказу про звільнення зі служби, копію грошового атестату, та довідки про розмір нарахованого грошового забезпечення за останні 24 місяці служби підряд перед звільненням зі служби. Крім того, у своєму зверненні просив надати інформацію на підставі якого керівного документу та який розмір прожиткового мінімуму застосовувався відповідачем при встановленні позивачу розміру посадового окладу та окладу за спеціальним званням. У відповідь на запит ГУ ДСНС України у Черкаській області направило лист від 20.01.2023 № 68 01-399/68 02 до якого додало копії запитуваних документів та повідомило, що посадовий оклад та оклад за спеціальним званням позивача визначався управлінням відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, шляхом застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018, а саме - 1762,0 гривні. Не погоджуючись із діями Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області щодо нарахування та виплати грошового забезпечення із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018, для визначення розмірів складових грошового забезпечення, позивач звернувся до суду. Нормативно-правове обґрунтування. Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII). Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Закон № 2011-XII встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. На підставі частин 2, 3 вказаної норми до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. За приписами частини четвертої статті 9 Закону 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Постановою №704, яка набрала чинності 01.03.2018, збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців. 30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (надалі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01 березня 2018 року (надалі - Постанова № 704). Відповідно до пункту 4 Постанови №704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з Додатками 1, 12, 13, 14. Приміткою 1 Додатку 1 до Постанови №704 визначено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. Оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень (примітка Додатку 14 до Постанови №704). Висновки апеляційного суду в межах доводів апеляційної скарги. Як зазначалося вище, Постановою №704 затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14. 21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (надалі - Постанова № 103), якою внесено зміни до Постанови № 704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції: установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14» (пункт 6 Постанови № 103). Постанова №103 набула чинності 24 лютого 2018 року. Але, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704. З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин з 29 січня 2020 року (дати набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18) положень пункту 4 Постанови №704 в редакції до 24 лютого 2018 року, тобто в редакції, яка була чинна до набрання законної сили Постановою № 103. Отже, з 01 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів. Так, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у осіб з числа військовослужбовців виникло право на розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік). При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII № обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом саме на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням. Такі висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 19 жовтня 2022 у справі № 400/6214/21 та від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21. При цьому, відповідач не заперечує, що після 29 січня 2020 року продовжував нараховувати позивачу грошове забезпечення виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року. Таким чином за період з 29 січня 2020 року і до дня звільнення зі служби відповідач здійснював нарахування і виплату грошового забезпечення позивача із застосуванням неправильної розрахункової величини. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині вимог, які стосуються визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 із безпідставним не застосуванням з 29.01.2020 по 31.12.2020 показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, а з 01.01.2021 до 15.04.2021 -показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Доводи апеляційної скарги відповідача цих висновків не спростовують, тому апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає. Проте, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги позивача такими, що заслуговують уваги, з огляду на таке. Як вже було встановлено вище, відповідач, нараховуючи позивачу грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 15.04.2021 повинен був використовувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом саме на 1 січня календарного року. З огляду на Наказ Головного управління ДСНС України в Черкаській області № 10 від 15.04.2021 позивачу при звільненні було виплачено, зокрема: - одноразова грошова допомога при звільненні, виплата, якої передбачена п. 10 Постанови КМУ від 17 липня 1992 № 393, у розмірі 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; - щомісячна грошова допомога, виплата якої передбачена п. 15 розділу XXVII наказу МВС від 20.07,2018 № 623, пунктом 11 постанови КМУ від 17 липня 1992 № 393, протягом року після звільнення зі служби в розмірі окладу за спеціальним званням; - грошова компенсація за 15 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2021 рік. Отже, висновки суду першої інстанції щодо відсутності письмових доказів про перелік виплат, здійснених при звільненні, є хибними. При цьому, відповідачем не заперечується, що при розрахунку цих виплат також було застосований показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018. З огляду на викладене, та враховуючи, що нарахування цих виплат залежить від розміру грошового забезпечення, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в цій частині. Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 грудні 2019 року у справі № 240/4946/18, щодо застосування п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України та не суперечать їй. Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Так, з огляду на протиправність дій відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 29.01.2020 по 31.12.2020 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, й з 01.01.2021 по 15.04.2021 та виплат, проведених у зв`язку зі звільненням зі служби (одноразової грошової допомоги при звільненні, щомісячної грошової допомоги, виплата якої передбачена п. 15 розділу XXVII наказу МВС від 20.07,2018 № 623, пунктом 11 постанови КМУ від 17 липня 1992 № 393, протягом року після звільнення зі служби в розмірі окладу за спеціальним званням; грошової компенсації за 15 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2021 рік), без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, колегія суддів приходить до висновку, що аргументи апелянта- позивача є обґрунтованими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог. На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції не повно встановлені обставини справи та рішення прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого рішення суду в частині відмовлених позовних вимог підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Результат розгляду: granted