Рішення адміністративного суду від 2022-04-15 00:00:00+03

[PERSON] 15.11.2021 звернувся в суд з позовом до Львівського прикордонного загону (військова частина [NUMBER] ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому компенсації податку з доходів фізичних осіб в сумі 1365,45 грн. з виплаченого за рішенням суду середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби за період з 14.03.2020 по 15.06.2021, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію податку з доходів фізичних осіб в сумі 1365,45 грн. з виплаченого за рішенням суду середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби за період з 14.03.2020 по 15.06.2021. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року повернуто позовну заяву. Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції [PERSON] подав апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказує на постанови Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №572/2088/17, від 20.02.2019 у справі №761/7054/13-ц, від 30.11.2021 у справі №480/1422/21 та судові рішення у інших справах. Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №380/21908/21 та ухвалою суду від 16.03.2022 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження. Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26.11.2021 на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Львівського прикордонного загону (військова частина [NUMBER] ) Західного регіонального управління державної прикордонної служби України. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 суддя залишив позовну заяву без руху та надав позивачу десятиденний строк з дня одержання копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків позовної заяви шляхом подання оригіналу платіжного документа про сплату судового збору в сумі 908 грн., копія ухвали вручена позивачу 20.12.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки заяви, оскільки станом на 05.01.2022 від позивача/його представника до канцелярії суду не надходило поштових відправлень чи поданих особисто/через представника заяв чи документів по цій справі. Також від позивача не надходило повідомлень про наявність поважних причин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху у встановлений для цього строк. Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. Частиною 2 статті 132 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI. Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Правовий статус ветеранів війни, до яких належать учасники бойових дій, визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII. У статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», закріплені пільги учасникам бойових дій та гарантії їх соціального захисту, а у частині другій статті 22 цього Закону встановлено, що ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Аналіз пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» в сукупності з частиною 2 статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу. Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів. Таким чином, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19, від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17, в постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 490/8128/17, від 19.10.2020 у справі № 240/934/20, від 21.04.2021 у справі № 240/8644/20, від 31.01.2022 у справі №380/9186/20, від 16.02.2022 у справі №560/4971/21, в ухвалі Верховного Суду від 10.01.2022 у справі №280/910/21. За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо, зокрема, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Відповідно до матеріалів справи, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 отримано позивачем 20.12.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу за поштовим ідентифікатором №7901830450567 (аркуш справи 9) та не заперечується апелянтом у апеляційній скарзі. За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у визначений судом строк позивачем не усунуто недоліки заяви, а саме: станом на 05.01.2022 від позивача/його представника до канцелярії суду не надходило поштових відправлень чи поданих особисто/через представника заяв чи документів по цій справі. Також від позивача не надходило повідомлень про наявність поважних причин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху у встановлений для цього строк. З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції враховує постанову Верховного Суду від 16.02.2022 у справі №560/4971/21, а тому приходить до висновку, що судом першої інстанції дотримано норм процесуального законодавства та вірно встановлено обставини, які мають значення для прийняття судового рішення щодо повернення позовної заяви заявнику у справі, відповідно немає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у справі та апеляційна скарга не підлягає до задоволенню. Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №572/2088/17, від 20.02.2019 у справі №761/7054/13-ц, від 30.11.2021 у справі №480/1422/21 та відкриття провадження у інших адміністративних справах без сплати судового збору у Львівському окружному адміністративному суді та Восьмому апеляційному адміністративному суді щодо звільнення особи зі статусом учасника бойових дій від сплати судового збору зроблений Верховним Судом та судами на підставі аналізу інших фактичних обставин справ, що розглядалися, які, вочевидь, давали судам підстави для висновку про реалізацію особами свого статусу учасника бойових дій у спірних правовідносинах. У зв`язку з цим аргументи апелянта про неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у наведених постановах є помилковими. У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові витрати розподілу не підлягають.

Результат розгляду: denied