Рішення адміністративного суду від 2022-09-20 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] звернулась до суду першої інстанції з позовом, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті серії ВМ №00005031 від 29 грудня 2021 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що перевезення вантажу здійснювалось за допомогою напівпричепа-контейнеровоза, який має право на перевезення вантажу до 44 тон, що не було враховано відповідачем при визначені граничної маси навантаження. Крім того, дотримання вагових обмежень підтверджено товаро-супровідними документами. Також послалась на те, що постанова не містить повного обсягу відомостей, які повинні бути у ній зафіксовані (повну масу транспортного засобу, фактичну кількість коліс тощо). Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 лютого 2022 року позов задоволено. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи докази спростовують допущені порушення вимог ПДР з боку позивача, а відтак, \~оскаржувана постанова прийнята протиправно. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень). В апеляційний скарзі Державна служба України з безпеки на транспорті, посилаючись на невірне встановлення судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняте у справі судове рішення та постановити нове про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Апелянт зазначає, що ПДР України встановлюють різну дозволену фактичну масу для вантажних автомобілів (40 т) та спеціалізованих контейнеровозів (44 т). При цьому позивачем не доведено перевезення товару у контейнері. Навпаки, надані документи свідчать про перевезення насіння соняшнику. Крім того апелянт вказує, що допущені порушення вимог ПДР з боку позивача зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пристроїв, які пройшли належну повірку. Також апелянт просить стягнути на його користь за рахунок позивача сплачений судовий збір. [PERSON] своїм правом на подання відзиву не скористалась. У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Фактичні обставини справи, що встановлені судом першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу марки «VOLVO», моделі FН, д/н [NUMBER] , тип спеціалізований вантажний сідловий тягач Е, повна маса 27000, маса без навантаження- 8554 та спеціалізованого напівпричіпа марки «KAIZER», модель S-380, д/н [NUMBER] , тип переобладнаний з платформи на контейнеровоз (а.с. 19-21). 29.12.2021 року старший державний інспектор відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Колєснік Н.Г. винесла постанову серії ВМ №00005031 у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місце знаходження юридичної особи) на території України, якою притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. за допущення відповідальною особою руху транспортного засобу VOLVO FН, д/н [NUMBER] із перевищенням нормативних параметрів загальної маси транспортного засобу, встановлених п.22.5 ПДР України, на 12,6% (12,6 тон), що підтверджується копією вказаної постанови 25.12.2021 року (а.с.22). Правомірність вказаної постанови є предметом спору у справі, що розглядається. Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції. Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. За приписами статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Згідно ч. 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 22.1 Правил дорожнього руху маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу. Як зазначено у п.22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення. Таким чином, у п.22.5 Правил дорожнього руху передбачені обмеження як вагових, так і габаритних параметрів транспортних засобів та їх составів. Слід також зазначити, що у п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30 (далі Правила №30), визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначає Порядок №1174. У п.16 Порядку №1174 передбачено, що посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли. Відповідно до п.2 Порядку №1174 інформаційний файл - упорядкована сукупність відомостей про транспортний засіб, відповідальну особу, визначену статтею 14-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та метаданих, сформованих автоматичним пунктом. У п.8 Порядку №1174 вказано, що вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 року № 163. Згідно з п.11 Порядку №1174 автоматичними пунктами фіксуються правопорушення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення. В п. 12 Порядку №1174 передбачено, що автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи. Відповідно до п.13 Порядку №1174 під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність. Згідно з п.14 Порядку №1174 інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих. В силу п.15 Порядку №1174 метадані повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку, повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі); фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака; відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності). За приписами п.17 Порядку №1174 у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги. Відповідно до п.3 розділу ІІ Інструкції №512 під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення (абз. 1). Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції (абз. 2). Зважаючи на вимоги ч.1 ст.252 КУпАП, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення. Вищенаведені положення нормативно-правових актів свідчать про те, що посадові особи Укртрансбезпеки мають право використовувати інформацію технічного запису як речовий доказ наявності або відсутності факту правопорушення, а зафіксована технічним засобом інформація може розцінюватися як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення. При цьому ч.2 ст.132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%. У примітці до ст.132-1 КУпАП вказано, що дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Згідно ч.1 ст.14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи. Як вбачається з матеріалів справи, на позивача накладено адміністративне стягнення, оскільки вона, як власник транспортного засобу VOLVO FН, д/н [NUMBER] , 25.12.2021 року о 13.26 год. за адресою: М-07 Київ-Ковель-Яготин, км 62+879, допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів загальної маси транспортного засобу, зазначених п. 22.5 ПДР України, на 12,6% (12,6 тон). Факт руху транспортного засобу зафіксовано в автоматичному режимі за допомогою автоматичного приладу для зважування дорожніх транспортних засобів у русі типу Інформаційно-телекомунікаційна система (ІТС) «Автоматизована система зважування ТЗ в русі (WIM)». Матеріали справи містять сертифікати відповідності за №UA.TR.001 35 243-20, №UA.TR.001 23 049-21, №UA.TR.001 23 050-21, №UA.TR.001 22 073-20, №UA.TR.001 22 074-20 видані Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі, позначення типу Інформаційно-телекомунікаційна система (ІТС) «Автоматизована система зважування ТЗ в русі (WIM)». За результатами проведених досліджень та випробувань встановлено, що прилад із зазначеним у пункті 2 цього сертифіката заводським номером відповідає затвердженому типу, описаному в сертифікаті перевірки типу та застосовним вимогам Технічного регламенту. Для перевірки відповідності приладу таким вимогам були проведені випробування, викладені в п. 5.2 ДСТУ OIML R 134-1:2010, зокрема: випробування в русі згідно пункту 5.2.1.1; випробування для оцінення похибки під час випробування в русі згідно пункту 5.2.1.2. Клас точності під час визначення маси транспортного засобу в русі - 10. Клас точності під час визначення навантаження на одинарну вісь та групу осей - F. Автомобільна дорога М-07 Київ-Ковель-Яготин, км 62+879 \~(а.с. 61-72). Представником відповідача надано свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки №35-02/5875, яке чинне до 12.10.2022 року (а.с. 57). Також матеріали справи містять сертифікати перевірки приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі, позначення типу Інформаційно-телекомунікаційна система (ІТС) «Автоматизована система зважування ТЗ в русі (WIM)», виданий ДП «Укрметртестстандарт», які є \~чинними до 16.06.2030/28.01.2031 року, відповідно до яких прилад відповідає типу засобу вимірювальної технічки застосовним вимогам додатку 2 до Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 року №163 (а.с. 59-60). Таким чином відповідачем надано належні та допустимі докази, що вимірювальна техніка за своїми характеристиками відповідає вимогам ДСТУ, враховує гранично допустимі похибки при зважуванні та може в автоматичному режимі фіксувати порушення граничних навантажень транспортних засобів у русі. До того ж зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам КУпАП, адже містить відомості щодо вчиненого порушення, а саме перевищення нормативних параметрів, зазначених п. 22.5 ПДР України маси транспортного засобу на 12,6% (12,6 тон), тобто містить інформацію про виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні, міститься також посилання на офіційний вебсайт в мережі Інтернеті на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом (за наявності) транспортного засобу в момент учинення правопорушення та постановою в електронній формі із зазначенням ідентифікатора доступу. Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам Інструкції №512, оскільки не містить відомостей щодо максимального дозволеного навантаження на вісь; категорії транспортного засобу; типу транспортного засобу; повної маси транспортного засобу, ширини, розподілу навантаження за осями транспортного засобу (номер осі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактичної міжосьової відстані, фактичної шинності (кількість коліс) на осі, адже Інструкція затверджує форму постанови, а не вимоги до її змісту. Конкретний обсяг внесених інформаційних даних залежить від індивідуальних порушень та має включати їх достатню кількість для ідентифікації суб`єктного та об`єктного складу правопорушення. При цьому оскаржувана постанова дійсно не містить відомостей щодо напівпричепу: марка «KAIZER», модель S-380, д/н [NUMBER] . Однак судова колегія не може визначити такий формальний недолік оформлення постанови, як підставу для її скасування при наявних доказах суттєвого перевищення загальної маси, навантаження на одиночну вісь та навантаження на строєні осі транспортного засобу. До того ж, вимоги п.22.5 ПДР України стосуються обмежень по загальній масі та/або по окремій масі кожної осі транспортного засобу та не ставляться у залежність від наявності чи відсутності причепу/напівпричепу, оскільки останній приводиться у рух за допомогою \~тягача. Крім того самим позивачем у позовній заяві підтверджено факт використання \~напівпричепу: марка «KAIZER», модель S-380, д/н [NUMBER] під час вчинення адміністративного правопорушення. Також матеріали справи не містять доказів, що належний позивачці транспортний засіб VOLVO FН, д/н [NUMBER] є контейнеровозом, оскільки свідоцтво про реєстрацію не містить відповідного запису. Крім того позивачем не надано доказів перевезення контейнерів на напівпричепі спеціалізованому марки «KAIZER», модель S-380, д/н [NUMBER] , як то договір перевезення вантажів контейнером. Більш того, відповідно до наявної у матеріалах справи товарно-транспортної накладної №2 від 25.12.2021 року, ДП з іноземною інвестицією «Сантрейд» через автомобільного перевізника ПП «Миколаїввтормет» автомобілем «VOLVO», д/н [NUMBER] , напівпичіпом «KAIZER», модель S-380, д/н [NUMBER] , здійснювало перевезення насіння соняшнику, що спростовує перевезення вантажів контейнером. Посилання апелянта на відомості товарно-транспортної накладної від №2 від 25.12.2021 року, відповідно до якої у пункті навантаження завантажено насипом насіння соняшнику на загальну масу 27680 кг (нетто), тому маса транспортного засобу та причепу склала 16240 кг (тара), загальна маса 43920 кг (брутто), судова колегія відхиляє, оскільки відповідний доказ не може свідчити про відсутність іншого вантажу або ж перевезення товару без складення належних первинних документів. Також позивачем не було надано до суду жодних відомостей щодо проходження обов`язкових оцінок відповідності вимірювальної техніки, яка були використана у пункті навантаження. За таких обставин судова колегія вважає доведеним факт того, що позивач, як власник транспортного засобу VOLVO FН, д/н [NUMBER] , 25.12.2021 року о 13.26 год., за адресою: М-07 Київ-Ковель-Яготин, км 62+879, допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених п. 22.5 ПДР України загальної маси транспортного засобу на 12,6% (12,6 тон). За наслідком розгляду даної справи судова колегія констатує, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП доведена наявними у матеріалах справи доказами, підстав для ії звільнення від адміністративної відповідальності не встановлено, порушень процедури накладення адміністративного стягнення з боку відповідача не виявлено, тому суд першої не мав підстав для задоволення позовних вимог про скасування постанови Державної служби України з безпеки на транспорті серії ВМ №00005031 від 29 грудня 2021 року. Також апелянтом заявлено вимогу про стягнення на його користь судовий збір. Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Зважаючи, що Державна служба України з безпеки на транспорті є суб`єктом владних повноважень, судова колегія відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення на її користь сплаченого судового збору. Враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини справи та їм надано невірну правову оцінку, колегія суддів, відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, скасовує судове рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Результат розгляду: partial