Рішення адміністративного суду від 2022-11-15 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року позовну заяву разом з доданими до неї матеріалами повернуто позивачу. Не погодившись з таким рішенням суду, [PERSON] оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Оскільки апеляційну скаргу подано на ухвалу судді про повернення позовної заяви, суд відповідно до вимог частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження. Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання вимог суду, \~позивачем до не надано позовної заяви та її копії із зазначенням статусу Державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Райковською Віти Станіславівни, до якої заявлено позовні вимоги у п. 2 прохальній частині позовної заяви або ж позовної заяви та її копії із уточненням позовних вимог, з урахуванням визначеного суб"єктивного складу учасників судового процесу. Тому, на думку суду, наявні підстави для повернення такої позовної заяви позивачу. Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист. Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, зазначене вказує про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення вимог щодо форми та змісту позовної заяви, а також обсягу документів, які слід долучати до позовної заяви. Законодавчі вимоги щодо форми і змісту позовної заяви визначені ст.160 КАС України, а ст.161 КАС України визначено документи, що додаються до позовної заяви. Як зазначено в оскаржуваній ухвалі від 16 серпня 2022 року, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, судом першої інстанції встановлено, що позивачем, на виконання вимог ухвали від 05 серпня 2022 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем до суду не надано позовної заяви та її копії із зазначенням статусу Державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Райковською Віти Станіславівни, до якої заявлено позовні вимоги у п. 2 прохальній частині позовної заяви або ж позовної заяви та її копії із уточненням позовних вимог, з урахуванням визначеного суб"єктивного складу учасників судового процесу. Даючи правову оцінку підставам повернення позовної заяви позивачу, зазначених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Так, протиправні дії суб`єкта владних повноважень - це вчинення дій та/або прийняття рішень, всупереч відповідному обов`язку, встановленому чинним законодавством України Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач не погоджується з діями Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) щодо відкриття виконавчого провадження на підставі постанови Житомирської митниці №0305/101000/20 від 23.11.2021 року, та прийнятою відносно цього постановою про відкриття виконавчого провадження №69342227 від 05.07.2022 року. Пунктом четвертим частини другої статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Отже, виходячи з наведеного, зобов`язання суб`єктів владних повноважень вчинити певні дії є способом відновлення права особи, порушеного саме діями чи бездіяльністю таких осіб, які вона просить визнати протиправними. При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду. Дійсно, формулювання позовних вимог, у відповідності з вимогами КАС України, зокрема, спрямоване на дотримання розгляду спору, у відповідності з обґрунтуваннями позовної заяви та її вимогами, задля належного та ефективного захисту прав особи, яка звернулась до суду. Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому, нечітке формулювання позовних вимог чи визначення відповідачів у даному випадку, не є підставою для повернення позовної заяви позивачеві та позбавлення цим самим гарантованого права на доступ особи до правосуддя, адже саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору та у якій частині позовні вимоги є обгрунтованими/необгрунтованими. Судова колегія зауважує, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість обов`язком суду є подальше встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову, що має місце вже під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити ці питання на стадії з`ясування обставин справи та дослідження доказів у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 209 КАС України. Так, рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»). Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, адже мотивувальна частина позовної заяви дає змогу встановити у чому саме, на переконання позивача, полягає протиправність дій відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 121 КАС України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву позивачу обмежив реалізацію права позивача на доступ до правосуддя. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. Суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права при розгляді даної справи, внаслідок чого ухвалу про повернення позовної заяви слід скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду. Оскільки ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року за клопотанням [PERSON] , сплату судового збору за подання апеляційної скарги відстрочено до ухвалення рішення у справі, колегія суддів, за результатами розгляду справи, на підставі приписів ст.139 КАС України, ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ухвалює про стягнення з [PERSON] судового збору за подання апеляційної скарги.

Результат розгляду: granted