Рішення адміністративного суду від 2022-02-08 00:00:00+02

[PERSON] звернулась із позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство "Укрсиббанк", про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 13 березня 2019 року №0004161302, №0004181302, №00041171302. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду\~ \~від 09 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні позову. Рішення мотивоване тим, що припинення зобов`язання внаслідок прощення боргу кредитором звільняє боржника від обов`язку сплатити решту кредитної заборгованості, але породжує для нього податкові зобов`язання перед державою. Будь-яких порушень в діях банку при прийнятті рішення про прощення боргу стосовно [PERSON] судом першої інстанції не встановлено. Суд першої інстанції зазначає, що оскільки в ході судового розгляду встановлено факт отримання позивачем у 2016 році доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 727963,93 грн., останній підлягав оподаткуванню за ставками, визначеними пунктом 167.1 ст. 167 ПК України, а тому [PERSON] зобов`язана була сплатити податок на доходи фізичних осіб. Також суд першої інстанції зазначив, що позивач як платник податку, зобов`язана була подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага в розмірі 727963,93 грн, отриманий від АТ «Укрсиббанк» внаслідок анулювання (прощення) вказаної заборгованості. Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що сума, яка мала бути включена до загального річного оподаткованого доходу у вигляді додаткового блага становить 227620,95 грн (727963,93 500342,98). Скаржник вказує, що його відносини з АТ «УкрСиббанком» по кредитним договорам від 29.01.2008 року припинились 13.04.2016 року після прийняття банком рішення про анулювання позивачу кредитної заборгованості в сумі 28488,23 доларів США. Також скаржник вказує, що відповідач не надав доказів вручення позивачу під розписку копії наказу 16.01.2016 №103 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Третя особа, АТ «УкрСиббанк», подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України). Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і відзиву на неї в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29 січня 2008 року між [PERSON] та АТ «Укрсиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №11290378000, відповідно до умов якого третя особа надала позивачу кредит в сумі 120000 дол. США із сплатою 12.9 відсотків річних із кінцевим терміном сплати у 2026 році. Вказані обставини не є спірними та учасниками справи визнаються, а отже, у силу частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не підлягають доказуванню. У зв`язку із \~\~\~несвоєчасною сплатою суми кредиту та відсотків за користування кредитом у справі №167/1161/15-а рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 06 квітня 2016 року, яке набрало законної сили 26 квітня 2016 року, з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто в користь ПАТ "УкрСиббанк" 88100,40 доларів США основного боргу та пеню за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 53823,82 грн. за договором про надання споживчого кредиту від 29 січня 2008 року №11290378000 (арк. спр. 16-18). Згідно з повідомленням від 13 квітня 2016 року №31-2-01/30 АТ «Укрсиббанк» як кредитор з метою виконання підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПУ України сповістив позивача, як платника податку на доходи фізичних осіб боржника про прийняття рішення щодо анулювання кредитної заборгованості за кредитним договором від 29 січня 2008 року №112903780000, а саме: суми основного боргу (кредиту) 28488,23 дол. США., що складає 727963,23\~ \~\~грн, суми процентів, що складає 10056,95 грн та суми штрафних санкцій (пені), які підлягають стягненню на підставі судового рішення 53823,82 грн. У вказаному повідомленні також зазначено, що відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПУ України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом [PERSON] , отриманим як додаткове благо і останній необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податкові декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ПК України (арк. спр. 20, 43, 58). Повідомлення від 13 квітня 2016 року №31-2-01/30 про анулювання боргу [PERSON] отримала 13 квітня 2016 року, про що свідчить підпис останньої на вказаному повідомленні (арк. спр. 58). Відповідно до відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року [PERSON] отримала від АТ «Укрсиббанк» дохід у сумі 727963,93\~ \~\~грн за ознакою « 126-додаткове благо» (арк. спр. 42). У зв`язку із неподанням позивачем декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, на підставі наказу від 16 січня 2019 року №103 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки [PERSON] » (арк. спр. 207) Головним управлінням ДФС у Волинській області в період з 23 січня 2019 року по 25 січня 2019 року було проведено позапланову документальну невиїзну перевірку [PERSON] з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року. Як убачається із повідомлення про вручення поштового направлення, копія наказу від 16 січня 2019 року №103 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки [PERSON] » та повідомлення від 16 січня 2019 року №74 про проведення вказаної перевірки були особисто отримані [PERSON] 23 січня 2019 року (арк. спр. 209-211). За наслідками проведення вказаної перевірки був складений акт від 01 лютого 2019 року №2013/03-20-13-02/ [NUMBER] «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки [PERSON] з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року», яким встановлено наступні порушення: підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статті 179 Податкового кодексу України (далі ПК України) внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 131033,51 грн; підпункту 162.1. статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижений військовий збір за 2016 рік на суму 10919,46 грн; статті 49, підпункту 176.1 статті 176 ПК України, а саме: не подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік (арк. спр. 12-15). На підставі зазначеного акту перевірки Головним управлінням ДФС у Волинській області винесено оскаржувані податкові повідомлення рішення: від 13 березня 2019 року №0004161302, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 163791,89 грн, в тому числі: за податковим зобов`язанням 131033,51 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями) 32758,38 грн (арк. спр. 11); від 13 березня 2019 року №0004181302, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору на 13649,33 грн, в тому числі: за податковим зобов`язанням 10919,46 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями) 2729,87 грн (арк. спр. 10) та від 13 березня 2019 року №00041171302, яким донараховано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 170,00 грн (арк. спр. 9). Як убачається із оскаржених податкових повідомлень-рішень та акту від 01 лютого 2019 року №2013/03-20-13-02/ [NUMBER] «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки [PERSON] » в основу розрахунку належних до сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору контролюючим органом покладено отриманий позивачем дохід у сумі 727963,23 грн, зазначений АТ «Укрсиббанк» у повідомленні про анулювання боргу від 13 квітня 2016 року. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до пп. 163.1.1, 163.1.2 п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Відповідно до абз.абз. 2,3 п. 164.1 ст.164 Податкового кодексу України, загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року. З визначеннями, наведеними у пп. 14.1.54, 14.1.47 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні. Додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу). За положенням абз. д пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Отже, положення вказаної норми визначають сукупність умов, за наявності яких до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються основна сума боргу платника податку, прощеного (анульованого) кредитором. Відповідно до пп.165.1.55 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг. Отже, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу. Відповідно до п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Відповідно до п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнений пунктом 8 на підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань". Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню, згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції. Однією з таких преференцій, встановлених у п.8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, є невіднесення до додаткового блага платника податку і невключення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу прощених (анульованих) кредитором сум курсової різниці та процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами. Курсова різниця обчислюється як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року. Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню. Курсова різниця обчислюється, серед іншого, як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Отже, для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню. Таким чином, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, слід розглядати окремо. За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. Оскільки підтверджено обставини отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, колегія суддів не може брати до уваги доводи апеляційної скарги про те, що в силу колізійного принципу пріоритету норм акту, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту, зобов`язання за якими було змінено на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України. Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 13 березня 2019 року №0004161302, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 163791,89 грн, в тому числі: за податковим зобов`язанням 131033,51 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями) 32758,38 грн. А також щодо того, що дохід платника податку фізичної особи-резидента, отриманий у вигляді додаткового блага включається до загального місячного оподаткованого доходу такого платника та підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5%, тому сума військового збору, згідно податкового повідомлення-рішення від 13 березня 2019 року №0004181302, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому зборі на 13649,33 грн, в тому числі: за податковим зобов`язанням 10919,46 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями) 2729,87 грн нарахована позивачу податковим органом \~\~\~також правомірно. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. \~ Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Результат розгляду: denied