Рішення адміністративного суду від 2023-01-19 00:00:00+02

04.07.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Міністерства оборони України,\~ у якому позивач просив: визнати протиправним та скасувати пункт 108 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою позивачу одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.07.2021 № 106, в частині зменшення розміру одноразової грошової допомоги на 50400,00 грн; зобов`язати Міністерство оборони України здійснити доплату [PERSON] в розмірі 50400,00 грн до одноразової грошової допомоги, призначеної відповідно до пункту 108 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою позивачу одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.07.2021 № 106. Позов обґрунтовує тим, що 24.05.2021 позивач набув статус особи з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Через [INFO] позивач звернувся до відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої\~ Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вказує, що у листопаді 2021 року на його картковий рахунок надійшли кошти в сумі 630600 грн. Однак, ознайомившись із витягом з протоколу від 08.07.2021 № 106 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, позивач дізнався, що відповідачем призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності (2020), в сумі 630600 грн. Позивач не погоджується з розміром призначеної та виплаченої допомоги, вважає, що його незаконно зменшено, а тому й вказує, що відповідачем порушено його право на належний розмір такої допомоги. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування до спірних правовідносин абзацу 3 підпункту 1 пункту 6 Порядку № 975, відповідно до якого я мав отримати допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2021 рік), а не ступінь втрати працездатності (2020 рік). У відповідності до частини першої\~ статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України\~ (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступні підстави. Судом встановлені наступні обставини. Позивач проходив військову службу у Збройних Силах України. Відповідно до протокольного рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №31 від 28.02.2020 пункт 52, старшому прапорщику в запасі [PERSON] , якого 27.07.2017 звільнено з військової служби та 10.01.2020 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 25% втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія АГ №0021597 від 10.02.2020). Згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону (у редакції\~ Закону України від 06.09.2018 №2522-VIIІ) передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності беї встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби. У вказаному рішенні зазначено, що заявника звільнено з військової служби 27.07.2017, а 10.01.2020 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, а тому вказаним рішенням комісією відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги. Надалі, відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №794228 від 27.05.2021 позивачу, за результатами первинного огляду, встановлено ІІ групу інвалідності з 24.05.2021, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Протокольним рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №106 від 08.07.2021 пункт 108, старшому прапорщику в запасі [PERSON] , звільненому 27.07.2017, який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку з встановленням групи інвалідності на підставі довідок МСЕК серія АГ №0021597 від 10.01.2020 та 12 ААЮ №794228 від 24.05.2021, у відповідності до\~ постанови КМУ від 25.12.2013 №975, - призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 300-ктаного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності (2020), в сумі 630600,00 грн. Кошти в сумі 630600,00 грн надійшли позивачу на картковий рахунок, що підтверджується відповідною банківською випискою. Позивач вказує, що під час призначення одноразової грошової допомоги згідно з протокольним рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №106 від 08.07.2021 пункт 108, відповідачем невірно розраховано саму суму виплати у розмірі 630600,00 грн. Так, позивач вказує, що йому призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 300-ктаного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності (2020), разом з тим, на його переконання, вперше йому встановлено ступінь втрати працездатності не у 2020, а у 2021 році згідно відповідно довідки, а саме: серії 12 ААЮ №794228, з огляду на що просить суд зобов`язати Міністерство оборони України здійснити доплату вказаної одноразової допомоги в розмірі 50400,00 грн. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення. Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком з огляду на наступне. Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що фактично спірні відносини між сторонами виникли з приводу визначеного позивачу розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Суть спору полягає у тому, який розмір прожиткового мінімуму повинен бути застосований при визначення одноразової грошової допомоги: станом на 01 січня 2021 року, як року в якому позивачу вперше встановлено ІІ групу інвалідності (позиція позивача), чи станом на 01 січня 2020 року, як року в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності (позиція відповідача). Приписами частини п`ятої\~ статті 17 Конституції України\~ обумовлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Згідно із положеннями частини 2\~ статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У відповідності до пп.4 п.2\~ ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~ (Закон №2011-ХІІ) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Згідно із п. «б» ч.1\~ ст.16-2 Закону №2011-ХІІ\~ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2\~ статті 16 цього Закону). Відповідно до ч.4\~ ст.16-3 Закону №2011-ХІІ\~ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Отже, вказані норми права визначають підстави призначення одноразової грошової допомоги, її розмір, у тому числі у випадку встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку витрати працездатності. Зі змісту вказаних норм права вбачається, що за загальним правилом, при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, застосовується розмір прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року, в якому встановлено інвалідність. При цьому, положення\~ Закону №2011-ХІІ\~ не передбачають того, що у випадку встановлення вищої групи інвалідності, протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або втрати працездатності (ч.4\~ ст.16-3 Закону №2011-ХІІ), при визначенні розміру грошової допомоги застосовується розмір прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року, в якому вперше виникло право на виплату одноразової грошової допомоги. Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого\~ постановою КМУ №975 від 25.12.2013, на який посилається відповідач, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності ІІ групи. Отже, положення зазначеного Порядку, на які посилається апелянт, також вказують на те, що при визначені розміру одноразової грошової допомоги застосовується показник розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність. У спірному випадку встановлено та не заперечується відповідачем те, що інвалідність позивачу (ІІ група) вперше встановлена у 2021 році, а отже при визначенні розміру грошової допомоги, на думку суду апеляційної інстанції, відповідач був зобов`язаний застосувати розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2021. Колегія суддів погоджується з твердженням апелянта, що Міністерство оборони України не доплатило позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50400,00 грн.», оскільки: 2270,00 грн. (прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб, на 01.01.2021) х 300 = 681000,00 грн., а на картковий рахунок позивача поступили кошти в сумі 630600,00 грн., тобто 681000,00 630600,00 = 50400,00. Таким чином, на думку суду, п.108 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.07.2021 за №106 щодо призначення та виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги в частині зменшення розміру одноразової допомоги на 50400,00 грн. є протиправним та підлягає скасуванню. Таким чином судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції, щодо відмови в задоволенні позовних вимог, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права та не відповідають встановленим обставинам справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити. Згідно з\~ ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених\~ статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Згідно зі\~ ст.317 КАС України\~ підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови\~ про задоволення позову в повному обсязі.

Результат розгляду: granted