Рішення адміністративного суду від 2023-03-21 00:00:00+02

03.02.2023 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернувся [PERSON] з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції національної поліції України, Департамент патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення у сфері транспорту та в галузі шляхового господарства та зв`язку, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6453719 від 25.01.2023 року. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначав,\~що 25\~вересня 2023\~о 09\~год.\~06\~хв.,\~інспектором батальйону\~Управління патрульної\~поліції в\~Запорізькій області\~Департаменту патрульної\~поліції національної\~поліції України\~ лейтенантом\~поліції Абдуллаєвим\~Касумом Азад\~Огли було\~винесено відносно\~нього постанову\~про накладення\~адміністративного стягнення\~по справі\~про адміністративне\~правопорушення у\~сфері транспорту\~та в\~галузі шляхового\~господарства та\~зв`язку,\~зафіксоване не\~в автоматичному\~режимі серія ЕАР № 6453719, згідно якої останнього було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП. Суть постанови, що оскаржується полягає в тому, що 21 січня 2023 о 09 годині 06 хвилини, в м. Запоріжжя по вулиці Перемоги, 62, позивач встановив рекламоносій в зоні «Червоної лінії» без погодження з органами Національної поліції, чим порушив п. 32.2 Правил дорожнього руху (надалі ПДР). Позивач є працівником шиномонтажу, який розташований за адресою: вул. Перемоги, 62 у м. Запоріжжі. Також, за даною адресою розташована автостоянка та інші об`єкти. Територія за вказаною адресою перебуває у користуванні (оренді) ТОВ «АЗГАРД ГРУП». Позивач є найманим робітником та будь-якого відношення до рекламоносія, який встановлений біля заїзду на територію за адресою: вул. Перемоги, 62 у м. Запоріжжі, що зазначено в оскаржуваній постанові інспектора патрульної поліції, не має та не його власником. Тобто, позивач не є суб`єктом господарювання та не є посадовою особою, до компетенції якої належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт, а тому не є та не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП. Крім того, рекламоносій, про який зазначається в оскаржуваній постанові, був встановлений задовго до того моменту, як позивач працевлаштувався до шиномонтажу, та належить ТОВ «АЗГАРД ГРУП». Прохав визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення сфері транспорту та в галузі шляхового господарства та зв`язку, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 6453719 від 25 січня 2023 року за ч. 2 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Стягнути з відповідачів на його користь всі документально підтверджені судові витрати, та витрати на правничу допомогу. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, будь-яких заяв чи клопотань суду не надали, про причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Представником відповідача до суду було надано відзив по справі в якому зазначено про розгляд справи за його відсутності (а.с.20-24, 29-33). Позовні вимоги не визнали повністю. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч.4 ст.229 КАС України. Відповідно до ч. 4\~ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ознайомившись із позовною заявою, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позиції учасників справи, та перевіривши їх доказами, наданими сторонами, суд встановив наступні обставини. Згідно ч. 2\~ст. 77 КАС України\~в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. Судом встановлено,\~що 25.01.2023\~інспектором Управління\~патрульної поліції\~в Запорізькій\~області Департаменту\~патрульної поліції\~національної поліції\~України \~лейтенантом поліції\~Абдуллаєвим Касумом\~Азад Огли\~було винесено\~відносно позивача\~постанову про\~накладення адміністративного\~стягнення по\~справі про\~адміністративне правопорушення\~у сфері\~транспорту та\~в галузі\~шляхового господарства\~і зв`язку,\~зафіксоване не\~в автоматичному\~режимі серія ЕАР № 6453719, згідно якої останнього було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП. Відповідно до змісту постанови, 25.01.2023 о 09 год. 06 хв. в м. Запоріжжя по вулиці Перемоги, 62, позивач встановив рекламоносій в зоні «Червоної лінії» без погодження з органами Національної поліції, чим порушив п. 32.2 (надалі ПДР), та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2\~ст. 140 КУпАП. Згідно зі\~ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо. Відповідно до\~ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення\~орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються\~статтями 279-1-279-4 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.\~9\~Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2\~ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування. Згідно зі\~ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення\~доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Пунктом 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року\~про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 18 за 19 грудня 2008 року визначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст. ст.\~283,\~284 КУпАП\~і містити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення із зазначенням мотивів відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Як зазначалося, то зі змісту постанови вбачається, що 25.01.2023 о 09 год. 06 хв. в м. Запоріжжя по вулиці Перемоги, 62, саме позивач встановив рекламоносій в зоні «Червоної лінії» без погодження з органами Національної поліції, чим порушив п. 32.2 Правил дорожнього руху (надалі ПДР)\~та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2\~ст. 140 КУпАП. Згідно з\~п. 32.2 ПДР\~України з територіальними органами з надання сервісних послуг МВС узгоджуються: а)\~технічні вимоги,\~конструкція та\~встановлення на\~транспортних засобах\~спеціальних звукових\~і світлових\~сигнальних пристроїв\~(крім\~встановлення проблискового\~маячка оранжевого\~кольору на\~великогабаритних та\~великовагових транспортних\~засобах,\~сільськогосподарській техніці,\~ширина якої\~перевищує 2,6\~м,\~на механічних\~транспортних засобах\~дорожньо-експлуатаційної\~служби,\~на транспортних\~засобах спеціального,\~спеціалізованого призначення\~та на\~транспортних засобах\~із розпізнавальним\~знаком «Діти»),\~світлових покажчиків\~та розпізнавальних\~знаків автомобілів\~аварійної служби,\~а також\~нанесення білих\~смуг під\~нахилом на\~зовнішніх бокових\~поверхнях транспортних\~засобів; б) переобладнання транспортних засобів. З територіальними органами з надання сервісних послуг МВС узгоджуються також інші питання, передбачені законодавчими актами. Окремі питання дорожнього руху, що потребують узгодження з уповноваженими підрозділами Національної поліції визначаються в п. 32.1 ПДР України. Тому, повноваженою особою невірно було визначено норму правового акту, якою кваліфікується виявлена подія. Крім того, у позові позивач зазначає, що він є працівником шиномонтажу, який розташований за адресою: вул. Перемоги, 62 у м. Запоріжжі. Також, за даною адресою розташована автостоянка та інші об`єкти. Територія за вказаною адресою перебуває у користуванні (оренді) ТОВ «АЗГАРД ГРУП». Позивач є найманим працівником та будь- якого відношення до рекламоносія, який встановлений біля заїзду на територію за адресою: вул. Перемоги, 62 у м. Запоріжжі, яка зазначена в оскаржуваній постанові інспектора патрульної поліції, він не має та не його власником. Тобто, позивач не є суб`єктом господарювання та не є посадовою особою, до компетенції якого належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт, а тому не є та не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП. Крім того, рекламоносій, про який зазначається в оскаржуваній постанові, був встановлений задовго до того моменту, як позивач працевлаштувався до шиномонтажу, та належить ТОВ «АЗГАРД ГРУП». З матеріалів справи вбачається, що директор ТОВ «АЗГАРД ГРУП» здійснював заходи щодо узгодження з Управлінням патрульної поліції в Запорізької області ДПП Національної поліції України у відповідності до Закону України «Про рекламу» та Закону України «Про дорожній рух» і ним 01.07.2021 року було надано план схему та фото рекламоносія для його розміщення за адресою: вул. Перемоги, 62, м. Запоріжжя. 06.07.2021 року УПП в Запорізькій області ДПП Національної поліції України директору ТОВ «АЗГАРД ГРУП» надана відповідь та рекомендовано звернутися до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, як до органу, який погоджує та надає дозвіл на розміщення зовнішньої реклами (а.с. 9-12). Відповідно до\~ст.\~1\~Закону України\~«Про рекламу»\~реклама -\~інформація про\~особу чи\~товар,\~розповсюджена в\~будь-якій\~формі та\~в будь-який\~спосіб і\~призначена сформувати\~або підтримати\~обізнаність споживачів\~реклами та\~їх інтерес\~щодо таких\~особи чи\~товару; реклама\~на транспорті\~-\~реклама,\~що розміщується\~на території\~підприємств транспорту\~загального користування,\~метрополітену,\~зовнішній та\~внутрішній поверхнях\~транспортних засобів\~та споруд\~підприємств транспорту\~загального користування\~і метрополітену; рекламні\~засоби -\~засоби,\~що використовуються\~для доведення\~реклами до\~її споживача; рекламодавець\~-\~особа,\~яка є\~замовником реклами\~для її\~виробництва та/або\~розповсюдження; розповсюджувач реклами - особа, яка здійснює розповсюдження реклами. Згідно ч. 3 ст. 2 Закону України «Про рекламу» дія цього Закону не поширюється на оголошення фізичних осіб, не пов`язані з підприємницькою діяльністю. Крім того, у постанові не вказано, чи є позивач суб`єктом підприємницької діяльності або ні, що унеможливлює перевірку правильності обчислення розміру адміністративного стягнення у вигляді штрафу, накладеного відповідачем. Зазначені вище обставини свідчать про не встановлення інспектором, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони правопорушення та суб`єкта правопорушення саме за ч. 2\~ст.\~140\~Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення в частині погодження встановлення рекламоносія, що обумовлює протиправність прийнятої ним постанови. Інших доказів, які б вказували на вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2\~ст. 140 КУпАП, матеріали справи також не містять. У даному випадку відповідачем у встановленому порядку не доведено належними та допустимими доказами факт порушення позивачем п.п. 32.2 Правил дорожнього руху, хоча за приписами ч. 2\~ст. 77 КАС України\~в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача, тому суд скасовує зазначену постанову, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закриває у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. За таких обставин суд вважає, що постанову Серія ЕАР № 6453719 від 25.01.2023 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2\~ст.140 КУпАП винесено без достатніх для того підстав, тому вона є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю. Про належного відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 42 КАС України учасниками справи є сторони, треті особи. Частиною 1 ст. 46 КАС України передбачено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач, а з огляду на ч. 4 цієї статті відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень. Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначаються ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, а також на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів. У силу п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. У силу ч. ч. 1-2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195). Таким чином, за приписами ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема ч. 2 ст. 140 КУпАП покладено на органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції. Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про Національну поліцію»). Відповідно до ч. 1 ст. 17 цього Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Приписами ч. 3 ст. 288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 2 ст. 140 КУпАП інспектори відповідного органу поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів. З огляду на викладене, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції є структурним підрозділом Національної поліції України, який не є юридичною особою, отже, не може виступати відповідачем у справі за даним адміністративним позовом. Суд звертає увагу на те, що органом Національної поліції у цьому випадку є Департамент патрульної поліції (місто Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, код ЄДРПОУ 40108646). Відповідно до ч. 2 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Згідно з ч. 3 ст. 48 КАС України якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. Верховний Суд в постановах від 16.04.2020 у справі № 280/2826/19, від 11.06.2020 у справі № 591/1877/16-а висновував, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності. Окрім того Верховний Суд вказав, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача та, водночас, зазначив, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Клопотань про заміну неналежного відповідача по справі до суду не надходило, тому суд вважає за необхідне в частині позовних вимог до Управління патрульної поліції в Запорізькій області відмовити. Щодо питання стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1\~ст. 139 КАС України\~при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього\~Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Що до вимог стосовно стягнення судових витрат, які поніс і які очікує понести позивач у зв`язку із розглядом справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно з ч.ч.1, 2 ст. 134 КАС України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано суду договір про надання правової допомоги від 02 лютого 2023 року, акт № 1 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 21.03.2023 на суму 2500 грн. Як вбачається з акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 21.03.2023, адвокатом Лескіним М.С. було надано [PERSON] правову допомогу наступного характеру: підготовка та подання адміністративного позову на суму 2000 грн., Вартість послуг склала 2500 грн. без ПДВ. В свою чергу, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: partial