Рішення адміністративного суду від 2022-08-09 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 07.02.2018 №0000661314, №0000651314, №0000671314. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2018, позов задоволено. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду. Ухвалою Верховного Суду від 17.09.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу у справі №820/857/18. Ухвалою суду від 08.08.2022 розгляд справи призначено у попередньому судовому засіданні на 09.08.2022. Відповідно до положень статті 343 КАС України касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні. Як встановлено судами попередніх інстанцій, на виконання ухвали слідчого судді від 02.09.2017 по справі 757/55080/17 відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.1998 по 20.09.2017. Під час проведення перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.49.1- 49.2 пп.49.18.4, п.49.18 ст.49, пп.168.1.3 п.168.3 ст.168, пп.176.1 "в" п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 ПК України ; п.164.1 ст.164, пп.168.1.3 п.168.1 та пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 ПК України та п.16-1 р. Х Перехідних положень ПК України. За наслідками перевірки складено акт від 03.01.2018 №44/20-40-13-14-08/ [NUMBER] , з якого слідує, що позивачем у 2016 році на підставі розписок від 02.07.2016, 09.07.2016 надано ТОВ "СП Добрий господар" грошову позику у розмірі 130000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 3' 226' 584грн. та на підставі договору №22/06/16-ДГ від 26.06.2016 року про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги позивачем надано ТОВ "СП Добрий господар" грошову позику в розмірі 20 млн. грн., а всього на загальну суму 23' 226' 584 грн. При цьому, загальна сума доходу позивача за період з 1998 по 3 квартал 2016 року становить 5' 109' 889,55грн., а невідповідність доходів позивача, пов`язаних з наданням протягом 2016 року грошової позики та поворотної безвідсоткової фінансової допомоги на загальну суму 23' 226' 584,00грн., з урахуванням інформації про документально підтверджені доходи позивача за період з 01.01.1998 по 3 квартал 2016 року включно, становить 18' 116' 694,45грн. З цих підстав податковим органом зроблено висновок, що в порушення вимог пп.168.2.1 п.168.2, п.179.1 ст.179 ПК України - позивачем не включено 18' 116' 694,45грн. до загального річного оподаткованого доходу, не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік та не сплачено податок на доходи з фізичних осіб та військовий збір. Встановлені актом перевірки порушення стали підставою для винесення податкових повідомлень-рішень від 07.02.2018: №0000671314, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 339688,03грн.; №0000661314, яким застосовані штрафні санкції за платежем податок з доходів фізичних осіб у розмірі 170грн.; №0000651314, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податки з доходів фізичних осіб у сумі 4076256,25грн. Вважаючи рішення податкового органу протиправними, платник звернувся з позовом до суду про їх скасування. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що укладаючи письмові угоди про надання коштів на користь ТОВ «СП Добрий господар» на умовах їх повернення, він здійснював розпорядження грошовими коштами, які не включаються до складу загального оподаткованого доходу, що унеможливлювало подання податкової декларації та сплату податку з доходів фізичних осіб та військового збору. Відповідач проти позову заперечив, вказав, що у 2016 році позивач надав ТОВ "СП "Добрий господар" грошову позику на загальну суму 23' 226' 584грн., але в порушення вимог пп.168.2.1 п.168.2, п.179.1 ст.179 ПК України - не включив 18' 116694,45грн. до загального річного оподаткованого доходу, не подав декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік та не сплатив податок на доходи з фізичних осіб та військовий збір. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем документально не доведено отримання позивачем доходу, який підлягає включенню до загального річного оподатковуваного доходу платника податку у 2016 році. З рішеннями судів першої та апеляційної інстанції відповідач не погодився, звернувся з касаційною скаргою, у якій просить судові рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Податковий орган констатує, що за перевіряємий період у позивача були відсутні джерела отримання доходів, окрім як отриманих 5' 109' 889',55грн. В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, ненадання належної уваги обставинам у справі. При цьому, норм права, які на думку податкового органу, судами порушено, застосовано неправильно, відповідач не вказує. Позивач правом подати відзив на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає касаційному розгляду справи. Верховний Суд, переглянувши рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне. Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відповідно до положень 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності. Статтею 164 ПК України визначено, що базою оподаткування є будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу. При визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах. Перелік доходів, сум, винагород, які включаються до оподатковуваного доходу платника податку визначені підпунктами 164.2.1 - 164.2.20. У справі, що розглядається, податковий орган вказував, що за матеріалами проведеної перевірки загальна сума доходу позивача за період з 01.01.1998 по 3 квартал 2016 року включно складає 5' 109' 889,55грн., в тому числі заробітна плата 242283,43грн., дохід від провадження підприємницької діяльності 3' 763' 681,12грн., сума поворотної фінансової допомоги отриманої від ФГ «Ваткін» 1' 103' 925,00грн. Невідповідність доходів позивача, пов`язаних з наданням протягом 2016 року грошової позики та поворотної безвідсоткової фінансової допомоги на загальну суму 23' 226' 584,00грн., з урахуванням інформації про документально підтверджені доходи позивача за період з 01.01.1998 року по 3 квартал 2016 року включно, становить 18' 116' 694,45грн. З акту перевірки слідує, що під час перевірки платником податків документально не підтверджено суму доходів, яка надала можливість [PERSON] надати протягом 2016 року грошову позику та поворотну безвідсоткову фінансову допомогу ТОВ «СП Добрий господар». З цих підстав податковий орган дійшов висновку, що в порушення вимог підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 ПК України, пункту 179.1 статті 179 ПК України позивачем не включено 18' 116' 694,45грн. до загального річного оподаткованого доходу, не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік та не сплачено податок на доходи з фізичних осіб та військовий збір. Суд першої інстанції зазначив, що висновок податковим органом зроблено на підставі аналізу відомостей баз даних податкового органу з 2006 року та відповідних листів підприємств, де позивач отримував заробітну плату. Проте, будь-які документи щодо отримання позивачем доходу до 2006 року податковим органом в момент проведення перевірки не досліджувалися. Доказів направлення на адресу позивача запиту від 21.12.2017 №6280/К/20-40-13-14-14, отримання його, та ненадання відповіді у строки визначені підпунктом 78.1.1 ПК України (протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту) матеріали справи не містять. Відтак, відповідачем документально не доведено отримання позивачем доходу у розмірі 3' 261' 005,00грн., який має бути включений до загального річного оподатковуваного доходу платника податків у 2016 році. Відповідач не навів у суді апеляційної інстанції та в касаційній скарзі доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Верховний Суд враховує, що згідно з підпунктом 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів. Платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу (пункт 179.1 статті 179 ПК України). З урахуванням норм права, які підлягають застосуванню, Верховний Суд вбачає, що, констатуючи порушення платником підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 ПК України, контролюючим органом не встановлено, не підтверджено та не доведено, що платник податку є таким, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, іноземні доходи та не виконав зобов`язання щодо включення суми таких доходів, отриманих від особи, яка не є податковим агентом, іноземних доходів, до загального річного оподатковуваного доходу. Верховний Суд наголошує, що відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. У свою чергу, згідно зі статтею 19 Основного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Касаційний суд наголошує, що принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим. Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Частиною першою-другою статті 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що встановлені під час розгляду справи обставини, на підставі належних доказів, не підтверджують висновки податкового органу про порушення позивачем, наведених в акті перевірки, норм законодавства. Доводи заявника касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить. Натомість доводи відповідача зводяться виключно до переоцінки доказів та встановлених судами обставин справи, що виходить за межі повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 КАС України. Як встановлено нормами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Крім того, Суд вважає необхідним наголосити, що, виходячи з окреслених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту, а тому до їх переоцінки Верховний Суд не вдається у разі відсутності підстав, визначених підпунктами 1, 3, 4 частини другої статті 353 КАС України. Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Результат розгляду: denied