Рішення адміністративного суду від 2022-11-17 00:00:00+02

22.03.2022 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області (далі по тексту відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати його середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.04.2020 року по 22.02.2022 року включно; зобов`язати нарахувати та виплатити йому середній заробіток (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.04.2020 року по 22.02.2022 року включно. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.07.2022 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо не нарахування та не виплати [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку з 15.04.2020 року по 22.02.2022 року; стягнуто з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на користь [PERSON] , середній заробіток за час затримки розрахунку з 15.04.2020 року по 22.02.2022 року у розмірі 70410,30 грн. З рішенням суду першої інстанції не погодився Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт вказував, що позивачем пропущено строк пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку. Апелянт вказував, норми Кодексу законів про працю України до осіб, що проходять службу в органах ДСНС не застосовуються, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу цивільного захисту (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації і невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не повинні врегульовуватись КЗпПУ а положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. На відміну від Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, норми КЗпП України не регулюють питання проходження цивільної служби, норми оплати праці та порядок вирішення спорів щодо оплати праці не поширюється на службовців та прирівняних до них осіб. Апелянт вказував, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 КЗпП України передбачена за період в якому встановлено заборгованість із заробітної плати, після прийняття судового рішення, зобов`язання колишній роботодавців змінюються на зобов`язання виконати судове рішення на користь позивача та більше не застосовується зобов`язання виплатити заборгованість із заробітної плати чи компенсацію. Апелянт вказував, що наказом начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області [PERSON] звільнено зі служби з виключенням зі списків особового складу кадрів 15.04.2020 року, позивач не скористався своїм правом на заявлення спору щодо виплати йому належним сум при звільненні, адже службовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу. Спору щодо виплати належних сум при звільнені [PERSON] не заявлено. Апелянт вказував, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати, відсутнє право на отримання компенсації за затримку виплати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав. Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд першої інстанції вказував, що положення трудового законодавства (в тому числі й Кодексу законів про працю) не поширюються на правовідносини, що виникають при визначенні норм оплати грошового забезпечення службовців, порядку такого грошового забезпечення, оскільки такі врегульовані спеціальним законодавством. Суд першої інстанції вказував, що на момент звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, а саме роботодавець не нарахував та не виплатив індексацію грошового забезпечення, що було предметом розгляду у справі № 160/983/21. 22.02.2022 року відповідачем на виконання рішення суду здійснено перерахування позивачу індексації грошового забезпечення в сумі 70413,86 грн., що підтверджується платіжним дорученням №82 від 21.02.2022 року. За змістом частини першої\~ статті 117 КЗпП України\~ обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку, саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. На підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена\~ статтею 117 КЗпП України. Відповідачем вчинено триваюче правопорушення, щодо не здійснення остаточного та повного розрахунку з позивачем в частині невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки та індексації грошового забезпечення, а тому у позивача наявне право на застосування положень\~ статті 117 КЗпП України\~ в частині отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку. Суд першої інстанції визначив, що період затримки складає з 15.04.2020 року (дата звільнення) по 21.02.2022 (день фактичного розрахунку) 678 днів. Згідно довідки від 02.09.2020 за вих.№2016 про нараховане грошове забезпечення [PERSON] за останні 2 місяці, що передують виключенню зі списків особового складу позивачу нараховано 21652,64 грн., в т.ч. за березень 2019 року в сумі 10826,32 грн. та за квітень 2019 року в сумі 10826,32 грн. Середньоденний розмір грошового забезпечення складає 21652,64 грн. / 61 дні (2 місяці) = 354,96 грн. З урахуванням періоду затримки розрахунку 321 день, розрахунку середньоденного грошового забезпечення позивача 354,96 грн., розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні складає: 354,96 грн. х 321 день =113942,16 грн. Виплата індексації грошового забезпечення є підставою для відповідальності, передбаченої\~ статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені належні від підприємства суми, суд на підставі\~ ст.117 КЗпП України\~ стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини. Суд першої інстанції вказував, що згідно довідки про щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення за два місяці підряд перед звільненням [PERSON] грошове забезпечення за лютий 2020 року склало 11969,01 грн. та березень 2020 року\~ 11969,01 грн., отже середньоденний розмір грошового забезпечення позивача розраховується наступним чином: (11969,01 грн. + 11969,01 грн. ) / 60 (кількість днів у лютому та березні 2020 року) = 398,97 грн. Сума середньомісячного заробітку позивача за прострочений період складає 270501,66 грн., виходячи із наступного розрахунку (398,97 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) * 678 (кількість днів затримки з 15.04.2020 року по 22.02.2022 року). В порівнянні із виплаченою позивачу сумою індексації грошового забезпечення в розмірі 70413,86 грн., суму середнього заробітку за не проведення вчасного розрахунку при звільненні в розмірі 270501,66 грн., не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму такої компенсації. Суд першої інстанції вказував, що застосовує критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~ статті 117 КЗпП України\~ викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 70413,86 грн. (індексація грошового забезпечення) / 270501,66 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 15.04.2020 року по 22.02.2022 року (678)) х 100 = 26,03 %. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 26,03 % становить: 398,97 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) х 26,03 % = 103,85 грн.; 103,85 грн. х 678 (днів затримки розрахунку) = 70410,30 грн., виходячи з принципу справедливості та співмірності, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 70410,30 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком. З метою ефективного захисту прав позивача, суд вийшов за межі позовних вимог та стягнув з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] має статус ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , яке видане 08.11.2010 року. Встановлено, що наказом начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області \~№ 125 від 15.04.2020 року [PERSON] звільнено зі служби з виключенням із списків особового складу кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій та зняття з усіх видів забезпечення, визначено виплатити одноразову грошову допомогу за 26 року 01 місяць 19 днів, виплатити грошову компенсацію за 11 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2020 рік. \~ Встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року у справі №160/983/21 визнано протиправною бездіяльність Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо не нарахування та не виплати [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. та зобов`язано Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. включно з визначенням базового місяця для обрахунку січень 2008 року. Суд першої інстанції при розгляді спору посилається як на доказ на рішення \~Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року у справі №160/983/21, проте таке було відсутнє у матеріалах справи. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.12.2021 року апеляційну скаргу Аварійно - рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області залишено без задоволення та рішення від 12 липня 2021 року в адміністративній справі №160/983/21 залишено без змін. Тобто рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року набрало законної сили 21.12.2021 року. Рішення суду виконано Аварійно-рятувальним загоном спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області 21.02.2022 року, перераховано на рахунок кошти як індексацію грошового забезпечення у розмірі 70413,86 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 82 від 21.02.2022 року. Позивач погоджується, що відповідач виконано рішення судів добровільно, після набрання рішенням законної сили та сплачено йому належні кошти. Проте, позивач вважає, що разом з виплатою індексації має \~бути сплачена компенсація за час затримки виплати заробітної плати. Встановлено, що [PERSON] звернувся до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з заявою про нарахування йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно довідки від 07.06.2022 року № 175 про суму грошового забезпечення [PERSON] середньоденна сума грошового забезпечення складає 405,73 грн., середньомісячна сума грошового забезпечення складає 11969,01 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002\~ щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої\~ статті 124 Конституції України\~ (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Норми Кодексу цивільного захисту України та Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 року № 593 не встановлюють строку та порядку вирішення спорів щодо виплати або не виплати компенсації за затримку остаточного розрахунку з працівником. У такому разі слід звертатись до норм Кодексу законів про працю України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно частин 1, 2, 3, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до\~ адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. \~Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на\~ публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, позов може бути подано в межах строку звернення до\~ адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи, можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відсутній строк давності у спорах щодо стягнення недоотриманої заробітної плати разом як і її частини. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому суми без обмеження будь-яким строком. Згідно ч. 1 ,ч. 5 ст. 99, ч. 1 ст. 101 Кодексу цивільного захисту України\~ до персоналу (кадрів) органів управління та сил цивільного захисту належать особи рядового і начальницького складу, які проходять службу цивільного захисту за контрактом, державні службовці та інші працівники, з якими укладається трудовий договір. Трудові відносини працівників органів управління та сил цивільного захисту регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). Служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період. Згідно ст. 125, ст. 126 Кодексу цивільного захисту України держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків. Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України. Оплата праці працівників, які забезпечують відомчу та місцеву пожежну охорону, здійснюється відповідно до законодавства. Оплата праці працівників, які входять до складу формувань або спеціалізованих служб цивільного захисту, за час їх роботи з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації здійснюється за основною посадою відповідно до законодавства. Відповідальність роботодавця за несвоєчасний розрахунок з службовцем служби цивільного захисту Кодексом цивільного захисту України, Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 року № 593 не передбачено, отже, відповідальність за порушення термінів розрахунку з звільненим військовослужбовцем та виплата середнього заробітку за час порушення термінів розрахунку повинна регулюватись загальними законодавчими нормами. \~ Норми Кодексу цивільного захисту України передбачають, що умови оплати праці працівників, здійснюється відповідно до трудового законодавства. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо). Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку - які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що встановлює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, а тому щодо них мають застосуватися положення Кодексу законів про працю України. Отже, при вирішенні питання про виплату компенсації за час затримки розрахунку, слід керуватись загальними нормами Кодексу законів про працю України. Згідно ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ статті 116\~ цього Кодексу. Відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Отже, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Нормою статті 117 вищевказаного Кодексу передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, установи, органу. Під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти\~ усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення\~ згідно з умовами трудового договору і\~ відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством\~ для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем. Для виплати роботодавцем, у даному випадку Аварійно-рятувальним загоном спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме, затримки виплати індексації грошового забезпечення, на час звільнення [PERSON] зі служби повинен був існувати спір щодо суми розрахунку або виплати/невиплати зобов`язання. Тобто середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні може бути виплачений \~у разі коли при розрахунку існував спір про належність виплати певних сум, у тому числі індексації. На час звільнення [PERSON] зі служби, спору щодо виплати або не виплати йому індексації грошового забезпечення, не було. Такий спір ініційований та виник зверненням позивача до суду. [PERSON] звільнено з служби цивільного захисту 15.04.2020 року, з ним проведено остаточний розрахунок. З позовами про зобов`язання виплатити йому недоплачені суми звернувся після свого звільнення. \~Встановлено, що рішенням суду зобов`язано Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно з визначенням базового місяця для обрахунку січень 2008 року. Остаточно рішення набрало законної сили 21.12.2021 року, однак рішення виконано 21.02.2022 року шляхом направлення платіжного доручення про перерахунок коштів. Тобто, спірною сума стала з моменту звернення [PERSON] до суду з позовною заявою про виплату недоплаченої індексації грошового забезпечення, сума стягнення була спірною до 22.12.2021 року. Обов`язок виплатити [PERSON] недотриману суму виник з моменту набрання судовим рішенням законної сили 21.12.2021 року, з цього моменту сума заборгованості по розрахунку перед позивачем перестала бути спірною, стала не оспорюванню сумою належною до виплати. Встановлено, що відповідач добровільно виплатив [PERSON] належну суму індексації 21.02.2022 року, тобто вина відповідача в несвоєчасній виплаті належних сум настає з 22.12.2021 року по 21.02.202 року. Суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначені суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні варто враховувати деякі чинники, зокрема, наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем;\~ прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум\~ у строки, визначені\~ статтею 116 Кодексу. Необхідно брати до уваги наявність чи відсутність вини відповідача у затримці розрахунку при звільненні, дату коли сума перестала бути оспорюванню та набула статусу остаточної до виплатити. Суд апеляційної інстанції при вирішені спору керуються правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17. Велика Палата Верховного Суду вказувала, що якщо компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~ статтею 117 КЗпП України,\~ враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,\~ співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що сума індексації грошового забезпечення [PERSON] перестала бути спірною та стала недоплаченою сумою розрахунку при звільненні 22.12.2021 року, з набранням законної сили рішенням суду. Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області як боржник та колишній роботодавець, який може нести відповідальність за несвоєчасний розрахунок, здійснив виплату 21.02.2022 року. Отже, слід казати про відповідальність роботодавця у межах статей 116, 117 Кодексу законів про працю України. Відповідно абз. 3 п. 2, п. 5, п. 8 до Порядку обчислення середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна \~плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат у всіх випадках \~збереження \~середньої заробітної \~плати \~провадиться \~виходячи \~з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи набрання судовими рішеннями законної сили, тобто дати коли сума перестала бути оспорюванню 22.12.2021 року, та дату остаточного розрахунку з позивачем 21.02.2022 року, час затримки остаточного розрахунку складає 44 дні. Згідно довідки від 07.06.2022 року № 175 про суму грошового забезпечення [PERSON] середньоденна сума грошового забезпечення складає 405,73 грн. Враховуючи період з 22.12.2021 року по 21.02.2022 року, час затримки розрахунку складає 44 дні. 44 дні затримки х 405,73 грн., що є середньоденною сумою грошового забезпечення = 17852,12 грн. Суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про наявність спору щодо невиплати позивачу належних сум з 15.04.2020 року та наявність тривалої затримки розрахунку. Таким чином, дійсно при розрахунку з [PERSON] відповідач допустився протиправних дій щодо не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 22.12.2021 року по день розрахунку 21.02.2022 року включно. Слід стягнути на користь позивача 17852,12 грн. Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору керується правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 31.03.2020 року у справі №540/1244/19, від 04.09.2020 року у справі № 260/348/19, від 15.10.2020 року у справі № 520/80/20. Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень, крім пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз. Встановлено, що [PERSON] не здійснював судових витрат у вигляді сплати судового збору. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Результат розгляду: partial