Рішення адміністративного суду від 2022-05-06 00:00:00+03

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області звернулося до суду з позовом до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, в якому просило: - визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у зупиненні дії наказу від 02.11.2020 №12-К та виданні наказу про утримання з суддівської винагороди судді [PERSON] сум зайво виплачених доплат до посадового окладу; - зобов`язати відповідача видати наказ про перерахунок суддівської винагороди судді [PERSON] за період з 01 січня 2020 року по 02 серпня 2021 року з утриманням на користь державного бюджету суми зайво виплаченої судді [PERSON] у період з 01.01.2020 по 02.08.2021 доплати до посадового окладу за вислугу років. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведення ревізії фахівцями Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області складено Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 25.05.2021 № 08.08-20/7, у якому фахівці Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області доходять висновку про те, що з втратою з 01 січня 2020 року чинності пунктом 23 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII судді, які не мають повноважень для здійснення правосуддя, з 01.01.2020 втратили право на отримання доплат до посадового окладу. Як наслідок, 12.07.2021 на адресу позивача надійшла вимога Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 № 040808-15/2661-2021 «Про усунення виявлених порушень», у якій вимагається забезпечити відшкодування відповідно до чинного законодавства на користь державного бюджету зайво виплачених доплат до посадового окладу суддів. На виконання вимоги Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 № 040808-15/2661-2021 ТУ ДСА України в Запорізькій області на адресу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя направлено лист від 21.07.2021 № 08-04/3094 з пропозицією видати наказ про: зупинення з 21.07.2021 дії наказу від 02.11.2020 № 12-К про встановлення доплати до посадового окладу за вислугу років судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] ; зупинення з 21.07.2021 виплати доплати до посадового окладу за вислугу років Шевченківського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] ; проведення перерахунку суддівської винагороди судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] за період з 01 січня 2020 року по 21 липня 2021 року з утриманням зайво виплаченої доплати. 28 липня 2021 року на адресу територіального управління надійшов лист Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2021 № 01-36/120/2021 в якому судом із посиланням на те, що скасування виплати доплати до посадового окладу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] , яка не має повноважень для здійснення правосуддя з незалежних від неї причин, призведе до порушення Конституційного принципу незалежності суддів фактично відмовлено у зупинені дії чи скасуванні наказу від 02.11.2020 № 12-К та виданні наказу про утримання з суддівської винагороди зайво виплачених доплати до посадового окладу. На думку позивача, відмовляючись видавати наказ про перерахунок суддівської винагороди судді [PERSON] , за період з 01 січня 2020 року по 21 липня 2021 року, відповідач діяв неправомірно, оскільки перешкоджає позивачу забезпечити виконання ч. 10 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII та створює перешкоди для відшкодування на користь державного бюджету сум зайво виплаченої доплати до посадового окладу судді [PERSON] , за вислугу років у період з 01 січня 2020 року по 21 липня 2021 року. Позивач просив позовну заяву задовольнити. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про здійснення перерахунку суддівської винагороди та скасування доплат до посадового окладу судді є неправомірною та такою, що не узгоджується з положеннями законодавства, яким врегульовано порядок та підстави виплати суддівської винагороди. З цього приводу суд зазначив те, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу. Такий висновок суд обґрунтував, зокрема, посиланням на рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018. Також суд першої інстанції зазначив про те, що видання/скасування наказів про встановлення доплат суддям за вислугу років належить до виключної компетенції голови місцевого суду, а наявність листа Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 за №040808-15/2661-2021 не може бути причиною для вчинення та прийняття Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області та іншими особами протиправних дій та рішень. Не погодившись з рішенням суду, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства є обов`язковою до виконання, що і стало підставою звернення ТУ ДСА до суду з позовом про видання наказу про перерахунок суддівської винагороду, як способу усунення тих порушень, які вбачає Східний офіс Держаудитслужби в Запорізькій області. Від відповідача найшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області залишити без задоволення,а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року залишити без змін. Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до\~ ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України\~ в порядку письмового провадження. Відповідно до ч.1\~ ст.308 КАС України\~ суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на 1 квартал 2021 року Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області в період з 25.02.2021 по 25.05.2021 (із зупиненням в період з 15.03.2021 по 17.03.2021, з 22.03.2021 по 18.04.2021, з 29.04.2021 по 11.05.2021 та з 14.05.2021 по 16.05.2021) проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області за період з 01.01.2019 по 31.12.2020. За результатами проведення ревізії фахівцями Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області складено Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 25.05.2021 № 08.08-20/7, у якому фахівці Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області доходять висновку про те, що з втратою з 01 січня 2020 року чинності пунктом 23 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII судді, які не мають повноважень для здійснення правосуддя, з 01.01.2020 втратили право на отримання доплат до посадового окладу. Не погодившись із вищевказаними висновком ТУ ДСА України в Запорізькій області направило на адресу Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області заперечення, у яких наголошувало на тому, що вважає зазначений висновок фахівців Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області безпідставним, а виплата суддям, які не здійснювали повноваження через обставини, що не залежать від них особисто або не були обумовлені їхньою поведінкою, доплат до посадового окладу у 2020 році здійснювалася відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 на підставі наказів, виданих головами місцевих загальних судів Запорізької області у межах їх повноважень. 08.07.2021 на адресу ТУ ДСА України в Запорізькій області надійшов Висновок на заперечення до акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області за період з 01.01.2019 по 31.12.2020 (супровідний лист від 06.07.2021 № 040808-15/2574-2021), у якому зазначено, що усі вищевикладені заперечення територіального управління не приймаються. 12.07.2021 на адресу територіального управління надійшла вимога Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 № 040808-15/2661-2021 «Про усунення виявлених порушень», у якій вимагається забезпечити відшкодування відповідно до чинного законодавства на користь державного бюджету зайво виплачених доплат до посадового окладу суддів. На виконання вимоги Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 № 040808-15/2661-2021 ТУ ДСА України в Запорізькій області на адресу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя направлено лист від 21.07.2021 № 08-04/3094 з пропозицією видати наказ про: зупинення з 21.07.2021 дії наказу від 02.11.2020 № 12-К про встановлення доплати до посадового окладу за вислугу років судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] ; зупинення з 21.07.2021 виплати доплати до посадового окладу за вислугу років Шевченківського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] ; проведення перерахунку суддівської винагороди судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] за період з 01 січня 2020 року по 21 липня 2021 року з утриманням зайво виплаченої доплати. 28 липня 2021 року на адресу територіального управління надійшов лист Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2021 № 01-36/120/2021 в якому судом із посиланням на те, що скасування виплати доплати до посадового окладу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] , яка не має повноважень для здійснення правосуддя з незалежних від неї причин, призведе до порушення Конституційного принципу незалежності суддів фактично відмовлено у зупинені дії чи скасуванні наказу від 02.11.2020 № 12-К та виданні наказу про утримання з суддівської винагороди зайво виплачених доплати до посадового окладу. Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом. З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову. По суті прийнятого судом першої інстанції рішення суд апеляційної інстанції виходить з такого. Підставою для звернення ТУ ДСА із позовом до суду стала обов`язкова для виконання вимога органу державного фінансового контролю, яка, у свою чергу, сформована Держаудитслужбою з огляду на їх позицію щодо заявою виплатою ТУ ДСА суддям доплат до посадового окладу починаючи з 01.01.2020. Така позиція органу державного фінансового контролю фактично ґрунтується на такому. Законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII). Розмір суддівської винагороди, підстави та порядок її виплати визначено ст.135 Закон № 1402-VIII. Пунктом 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Згідно із пунктом 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №\~ \~\~\~1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). Частиною 10 статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI (тут і далі - в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») установлено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу. Згідно з пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 положення частини третьої, десятої статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI визнано неконституційними та вони втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Положення пункту 22 та пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII виключено на підставі Закону України від 16 жовтня 2019 року № 193-IX Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності з 01.01.2020. Згідно із ч.10 ст.135 Закон № 1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу. Отже, за позицією органу державного фінансового контрою, яким направлено на адресу ТУ ДСА вимогу, що фактично і стало підставою звернення ТУ ДСА з цим позовом до суду, починаючи з 01.01.2020 судді, які не здійснювали правосуддя, не мали право на отримання доплат до посадового окладу. Надаючи оцінку таким підставам позову, суд першої інстанції правильно виходив з такого. Положення частин третьої, десятої статті 133 Закону № 2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018. За висновками цього Рішення, Конституційний Суд України вирішив: « 1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат». Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, зі змінами, а саме: - частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду; - частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації; - частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді». Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, положення частин третьої, десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. У пункті 3.4 цього Рішення Конституційний Суд України зазначив, з-поміж іншого, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом № 2453 у редакції Закону № 192, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом № 1402. Далі, за текстом Рішення, зазначено, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим. Застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення. Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 для цілей застосування окремих положень Закону № 1402 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України. Отже, з урахуванням правової позиції Коснтитуційного Суду України, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив те, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018. При цьому, проаналізувавши підстави, які визначені Конституційним Судом України, для визнання неконституційними окремих норм права, а також врахувавши те, що положення частини 10 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, які визнані рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 \~за № 11-р/2018 не конституційними, були тотожними за змістом положенням частини десятої статті 135 Закону № 1402-VIII, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив те, що вказане Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 (Справа №1-7/2018(4062/15) стосується не тільки попередніх редакцій Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й аналогічних вимог ч.10 ст.135 нині діючого Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», які також не відповідають Конституції України, а тому не підлягають застосуванню, тобто Конституційний Суд України вирішує питання не тільки ретроспективно відносно двох минулих редакцій Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й прив`язує визнання його положень неконституційними і для цілей нині діючого Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів». Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в силу приписів ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов`язковими для виконання на території України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позиції про те, що починаючи з 01.01.2020 судді, які не здійснювали правосуддя з незалежних від них причин, не мали право на отримання доплат до посадового окладу. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Результат розгляду: denied