Рішення адміністративного суду від 2022-07-06 00:00:00+03

У грудні 2021 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Виконуючого обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Лесика Андрія Йосиповича, Державного бюро розслідувань, в якому просив: - визнати протиправною бездіяльність виконуючого обов`язки начальника відділу Організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Лесика Андрія Йосиповича по відмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію [PERSON] від 29 листопада 2021 року про надання копії документів, які були підставою Державної реєстрації Солом`янською районною в місті Києві державною адміністраціє змін до відомостей про юридичну особу, 21.09.2020 12:07:49, 1000701070007071984, Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи відносно Державного бюро розслідувань; - зобов`язати Державне бюро розслідувань надати копію документів, які були підставою Державної реєстрації Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією змін до відомостей про юридичну особу, 21.09.2020 12:07:49, 1000701070007071984, Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи відносно Державного бюро розслідувань. В обґрунтування позову вказав, що 29.11.2021 року він звернувся до Державного бюро розслідувань із запитом на інформацію, у якому просив надати копії документів, які були підставою Державної реєстрації Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією змін до відомостей про юридичну особу, 21.09.2020 12:07:49,1000701070007071984, Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи Відносно Державного бюро розслідувань. Отримавши на свій запит відповідь №677ПІ/10-16-06-711/21 від 06.12.2021 за підписом виконуючого обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечений діяльності Державного бюро розслідувань Лесина А.Й., позивач вважав, що його права на отримання запитуваної інформації були порушені, оскільки відповідачем такої інформації надано не було. Відповідач проти задоволення позову заперечував мотивуючи зокрема тим, що розглянувши запит про надання інформації, ДБР правомірно відмовило позивачу у його задоволенні. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправною відмову виконуючого обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Лесика Андрія Йосиповича про відмову у наданні публічної інформації на запит на інформацію [PERSON] від 29 листопада 2021 року про надання копії документів, які були підставою Державної реєстрації Солом`янською районною в місті Києві державною адміністраціє змін до відомостей про юридичну особу, 21.09.2020 12:07:49, 1000701070007071984, Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи відносно Державного бюро розслідувань. Зобов`язано виконуючого обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Лесика Андрія Йосиповича повторно розглянути запит на інформацію [PERSON] від 29 листопада 2021 року про надання копії документів, які були підставою Державної реєстрації Солом`янською районною в місті Києві державною адміністраціє змін до відомостей про юридичну особу, 21.09.2020 12:07:49, 1000701070007071984, Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи відносно Державного бюро розслідувань, з урахуванням висновків, наведених у даному рішенні суду. Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням у відповідних частинах, [PERSON] та Державним бюро розслідувань на зазначене рішення суду подано апеляційні скарги, у яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянти просять кожен у відповідних частинах скасувати та змінити рішення суду першої інстанції. В обґрунтування свої апеляційної скарги Державне бюро розслідувань вказує зокрема на те, що суд першої інстанції не встановив чи є відповідне право або інтерес порушеним, що є обов`язковою умовою при розгляді будь-якої справи. Щодо суті позовних вимог, апелянт зауважує, що приходячи до висновку про необхідність направлення відповідачем ДБР запиту позивача до належного розпорядника інформації, суд першої інстанції не встановив особу, яка володіє запитуваною інформацією та можливість реалізації норми, яка передбачає направлення запиту належному розпоряднику запитуваної інформації, у даних спірних правовідносинах. При цьому, положення Закону України «Про доступ до публічної інформації», не покладає на суб`єктів владних повноважень обов`язок встановлювати належного розпорядника запитуваної інформації. Крім того, апелянт зазначає, що позивачем подано до органів Державного бюро розслідувань більше п`ятдесяти запитів на інформацію без обґрунтування необхідності отримання запитуваної інформації та у переважній своїй більшості стосуються отримання персональних даних щодо співробітників органів ДБР, які є конфіденційною інформацією. Водночас, скаржник зауважує, що у зв`язку із введенням Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. воєнного стану на всій території України, Службою безпеки України скеровано лист №99/92 від 17.04.2022 міністерствам, іншим органам виконавчої влади, відповідно до якого починаючи з 25.02.2022р. тимчасово заборонено надання відповідей на запити на публічну інформацію, що не стосуються воєнного стану, військової діяльності, надання медичної допомоги, евакуації населення, тощо. Запит позивача не стосувався таких відомостей. Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, поданої лише в частині що стосується розподілу судових витрат, [PERSON] зазначив, що наявні підстави для зміни рішення суду шляхом доповнення резолютивної частини абзацом щодо стягнення на користь [PERSON] судових витрат у розмірі 5434,00 грн., адже його позовні вимоги були частково задоволені, в рамках адміністративного судового провадження Одеського окружного адміністративного суду по даній справі, при виконанні договору про надання правничої (правової) допомоги від 20.06.2021р. Адвокатом своєчасно та у повному обсязі виконані всі необхідні роботи із супроводу адміністративної справи. Згідно з п.п. 4.1, 4.1.1, 4.2, 4.3 Договору, розмір гонорару Адвоката, який необхідно сплатити Клієнту становить 27,1712*200 =5434грн. Відповідачі не надали до суду жодних розрахунків не співмірності витрат на правову допомогу або недотримання позивачем приписів ч.ч. 6,7 ст. 134 КАС України. За вказаного, зазначаючи зокрема про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, скаржник [PERSON] в даному випадку вбачає наявними підстави для стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на свою користь витрат на правничу допомогу у розмірі 5434 грн. 08.06.2022р. (вхід.№9622/22) від позивача надійшла заява про стягнення витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката та відзив на апеляційну скаргу Державного бюро розслідувань, у якому посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника, позивач просить залишити скаргу без задоволення, оскільки така скарга не містить жодних конкретних обґрунтувань порушення судом першої інстанції норм права. Також, позивач у відзиві вказує на хибність тверджень ДБР щодо відсутності у даному спірному випадку для відшкодування понесених [PERSON] витрат, пов`язаних з правничою допомогою, оскільки такі витрати позивачем понесені фактично, що підтверджується належними наданими до суду письмовими доказами. Оскільки позовні вимоги [PERSON] були задоволені то позивач має право на відшкодування таких витрат. 03.05.2022р. (вхід.№ 7870/22) від Державного бюро розслідувань надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу [PERSON] в якому посилаючись на хибність доводів позивача викладених у його апеляційній скарзі, просить відмовити у її задоволенні з огляду на те, що метою укладення Договору про надання правової допомоги [PERSON] , на думку відповідача у справі, - є не захист порушених або не визнаних прав і свобод позивача, а цілеспрямоване намагання дестабілізувати роботу органів ДБР. Зауважує, що позивачем здійснюється систематичне направлення безпідставних запитів про надання публічної інформації, відповіді на які використовуються ним в якості підстав звернення до суду в незалежності від наслідків розгляду запитів. В той же час, скеровані до суду позовні заяви є аналогічними за змістом та в переважній більшості ідентичні як за підставами так і за предметом позову, складені шляхом заповнення відповідних зразків процесуальних документів. Враховуючи, що дана справа є справою незначної складності, оскільки є типовою, беручи до уваги, що надані адвокатом послуги носять технічний характер, відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу. На думку відповідача, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції. В судове засіданні, призначене на 29.06.2022р. о 12:00год. прибув представник позивача. Представник відповідача приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Під час судового засідання, пролунав сигнал повітряної тривоги, у зв`язку із чим сторонам у справі було запропоновано продовжити розгляд цієї справи в порядку письмового провадження. Сторони не заперечували проти цього. Колегія суддів дійшла висновку про можливість продовжити розгляд справи в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами, у зв`язку із чим на місці була проголошена відповідна протокольна ухвала. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги [PERSON] слід відмовити, а апеляційну скаргу Державного бюро розслідувань належить задовольнити виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними у справі письмовими доказами, 29.11.2021 року [PERSON] звернувся до Державного бюро розслідувань із запитом на інформацію, в якому просив надати на адресу електронної пошти та на домашню адресу копії документів, які були підставою Державної реєстрації Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією змін до відомостей про юридичну особу, 21.09.2020 12:07:49,1000701070007071984, Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи відносно Державного бюро розслідувань (а.с.4). 06.12.2021 року за підписом виконуючого обов`язки начальника відділу Організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Лесика Андрія Йосиповича, позивачу за № 677ПІ/10-16-06-711/21 надано відповідь на запит, в якій повідомлено, що відповідно до ст. 29 Закону визначено порядок формування реєстраційної справи після внесення до Єдиного державного реєстру запису про відповідну державну реєстрацію на підставі поданих документів. Ураховуючи зазначене, матеріали, які слугували підставою державної реєстрації внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема зміни керівника або відомостей про керівника юридичної особи Державного бюро розслідувань за реєстраційним номером 1000701070007071984 від 21.09.2020 передані державному реєстратору. Роз`яснено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника інформації здійснюється відповідно до статті 23 Закону № 2939-VI (а.с.5). Суд також встановив, що позивачу фактично відмовлено у наданні запитуваної інформації з викладених у відповіді відповідача підстав. Вважаючи свої права порушеними такою відмовою, [PERSON] звернувся до суду з цим позовом. Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про держави реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» № 755-IV не передбачено такої підстави для відмови у задоволенні запиту на публічну інформацію, на яку послався відповідач у відповіді № 677ПІ/10-16-06-711/21 від 29.11.2021р. Таким чином, суд першої інстанції вважав, що невиконання суб`єктом своїх владних повноважень свідчить про його бездіяльність. Суд першої інстанції також вважав за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути запит позивача. До того ж, пославшись на приписи ст.ст. 132, 134 КАС України, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, конкретні обставини справи, зміст виконаних послуг та доказів на їх підтвердження, суд вважав, що представником недоведено належними доказами понесення витрат на правову допомогу в розмірі 5434,00 грн., а тому відмовив у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу. Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції у межах спірних правовідносин було неповно встановлено обставини, що мають значення для справи та помилково зроблено висновок про наявність з боку відповідача порушень прав [PERSON] . Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції у межах вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного. Як встановлено ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації», у відповідності до приписів ч. 1 ст. 1 якого поняття публічної інформації визначено як відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. В статті 3 вказаного Закону закріплено гарантії забезпечення права на публічну інформацію, серед яких зокрема, обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, тощо. Згідно ст.ст. 5, 13, 14, 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію. Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію. Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Частиною 1 статті 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» передбачено випадки, за яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, серед яких: 1 ) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону. Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником (ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації»). Як вбачається з матеріалів справи, запит [PERSON] на інформацію, надісланий до Державного бюро розслідувань стосувався надання йому копій документів, які були підставою Державної реєстрації Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією змін до відомостей про юридичну особу, 21.09.2020 12:07:49,1000701070007071984, Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи відносно Державного бюро розслідувань. Отже, колегією суддів встановлено, що фактично позивач запитував інформацію, яка за своєю суттю є інформацією стосовно керівника або відомостей про керівника Державного бюро розслідувань. За результатами розгляду такого запиту позивача, ДБР відмовило у наданні матеріалів, що слугували підставою державної реєстрації внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема зміни керівника або відомості про зміну керівника Державного бюро розслідування, обґрунтовуючи тим, що вони передані державному реєстратору. Таким чином, фактично позивачу було відмовлено у наданні запитуваної інформації. Колегія суддів надаючи оцінку правомірності такої відмови відповідача вважає за доцільне зазначити, що Державне бюро розслідувань, у відповідності до вимог ст.1 Закону України №794-VIII (у редакції з 27.12.2019 року), - є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції. Судова колегія приймає до уваги, що приписами ст.5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992р. №2657-XII, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Водночас, варто відзначити, що публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації"). Частиною другою статті 6 вказаного Закону передбачено вимоги, наявність у сукупності яких може обмежувати законом право на публічну інформацію, а саме - в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Колегія суддів звертає також увагу на те, що у межах розгляду справи №420/15614/21 за позовом [PERSON] до ДБР було зокрема встановлено, що п.1.8. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затверджених наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 року №373, згідно якого відомості про штат, штатну чисельність, фактичну укомплектованість за штатом підрозділу органу, штатний розпис становлять інформацію з обмеженим доступом. Аналогічні обставини були встановлені під час розгляди справи №420/22307/21 за позовом [PERSON] до Державного бюро розслідувань, та відображені у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2022р., що набрало законної сили. При цьому, слід також звернути увагу на те, що у своєму запиті на публічну інформацію, позивач не наводить обґрунтувань з яким наміром він бажає отримати запитувану ним інформація, яка як встановив апеляційний суд фактично стосується зокрема й персональних даних стосовно керівника правоохоронного органу та яким чином він буде її використовувати. Відтак, враховуючи зміст запитуваної позивачем інформації, яка фактично стосувалась відомостей відносно керівника органу Державного бюро розслідувань та може містити персональні дані такої особи, що випливає із вимог Закону № 755-IV, судова колегія вважає, що така інформація у розумінні вимог п.п. 1-3 ч.2 ст.6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» підпадає під критерії обмеження. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначає перелік документів, що подаються для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, крім змін до відомостей, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій визначено ст. 25 Закону № 755-IV, проаналізувавши приписи якої колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що документи на підставі яких здійснюється державна реєстрація змін та відомостей про юридичну особу передаються заявником державному реєстратору. При цьому, згідно відповіді Державного бюро розслідувань, наданої за результатами розгляду звернення позивача відповідачем було повідомлено [PERSON] , що матеріали, які слугували підставою для державної реєстрації внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зокрема зміни керівника або відомостей про керівника юридичної особи Державного бюро розслідувань за реєстраційним номером 1000701070007071984 від 21.09.2020 передані державному реєстратору. В свою чергу, слід також зауважити, що інформація яку фактично запитував позивач з приводу зміни керівника органу ДБР формується саме реєстратором, та згідно документів, які подавались реєстратору вона не може вважатись сформованою публічною інформацією, у розумінні визначення ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Враховуючи викладене, з огляду на суть запитуваної [PERSON] інформації щодо зміни керівника або відомостей про керівника Державного бюро розслідувань, судова колегія не вбачає протиправної бездіяльності відповідача по відмові у наданні публічної інформації у даному спірному випадку. Крім того, апеляційній суд приймає до уваги доводи скаржника з приводу того, що у зв`язку із введенням Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Законом України \~від 24.02.2021р. №2102-ІХ, на всій території України воєнного стану, Службою безпеки України скеровано лист №99/92 від 17.04.2022р. міністерствам, іншим органам виконавчої влади, відповідно до якого з 25.02.2022р. тимчасово заборонено надання відповідей на запити на публічну інформацію, що не стосується воєнного стану, військової діяльності, надання медичної допомоги, евакуації населення тощо. Відтак, оскільки предметом запиту [PERSON] є надання інформації, яка не стосується військової діяльності, більше того опосередковано стосується отримання персональної інформації щодо співробітників ДБР, з огляду на вимоги щодо подання документів для внесення змін до реєстраційний даних про керівника суб`єкта (в даному випадку ДБР) згідно вимог ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», колегія суддів вважає ґрунтовним твердження скаржника, що задоволення таких вимог може призвести до негативних наслідків. До того ж, колегія суддів вважає ґрунтовними також посилання апелянта Державного бюро розслідувань на те, що позивачем до органів Державного бюро розслідувань подано більше п`ятдесяти запитів на інформацію, які не містять обґрунтування необхідності отримання запитуваної інформації у переважній своїй більшості стосуються отримання персональних даних щодо співробітників органів ДБР, які є в свою чергу конфіденційною інформацією. З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає, що скаржником ДБР спростовано доводи позивача про порушення його прав у даних правовідносинах. Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для часткового задоволення позову [PERSON] . Однак, суд першої інстанції не звернув належної уваги на викладені вище обставини, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення в частині задоволених позовних вимог. Надаючи оцінку твердженню представника позивача на те, що процесуальні документи по справі (відповідні відзиви та апеляційні скарги) подано неналежним представником ДБР, колегія суддів звертає увагу, що згідно матеріалів справи, під час розгляду даної справи відзив на позовну заяву, апеляційну скаргу, заперечення щодо стягнення судових витрат, відзив на апеляційну скаргу позивача, ДБР подавалися за підписом Свистунова А.В., яким на підтвердження відповідних повноважень надано до суду витяг з ЄДРЮОФОПтаГО Державного бюро розслідувань (код 41760289). Відповідно до вказаного вище Витягу, [PERSON] уповноважений вчиняти дії від імені юридичної особа, у тому числі підписувати договори тощо (підписант діє виключно в судах без окремого доручення (самопредставництво) з усіма правами та обов`язками сторони, третьої особи в т.ч. подання процесуальних документів, оскарження судових рішень, посвідчення копій). Питання участі у справі представника в адміністративному судочинстві врегульовано ст. 55 КАС України, згідно з ч.ч. 3, 4 якої визначено, що юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника. Загальні засади державної реєстрації, а також її основні принципи визначені в статті 4 вказаного Закону. До них, зокрема, належать обов`язковість та публічність державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі. З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»). Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (частина третя статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»). Отже, наявність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, в тому числі й для суду, а відтак, подані відзиви та апеляційна скарга та інші процесуальні документи та клопотання від імені ДБР підписано посадовими особами відповідача, які мають на це відповідне право з наданням доказів наявності такого права. Стосовно доводів апеляційної скарги [PERSON] колегія суддів виходить з того, що в силу приписів ст. 139 КАС України, з огляду на прийняття апеляційним судом висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову, відсутні й підстави для розподілу судових витрат. З аналогічних підстав відсутні також й підстави для стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем під час апеляційного розгляду справи. Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно з п. 1 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. З урахуванням усього вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Державного бюро розслідувань, скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. В свою чергу апеляційна скарга [PERSON] задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied