Рішення адміністративного суду від 2022-07-07 00:00:00+03

ІСТОРІЯ СПРАВИ Короткий зміст позовних вимог 1. У березні 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст, відповідач), треті особи без самостійних вимог: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», [PERSON] , товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ДП «НІС», ТОВ «Кредитні ініціативи», разом також - треті особи), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 15 лютого 2021 року № 556/5 «Про задоволення скарги». 2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що його як суб`єкта оскарження не було запрошено завчасно до розгляду скарги в порядку та спосіб, визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком розгляду скарг на рішення, дії, бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав територіальних органів Міністерства юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок № 1128), а також не було враховано пропуску строку щодо зверненням зі скаргою, чим порушено його права. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 3. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року, позов задоволено. 4. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що неврахування відповідачем встановлених у законодавстві строків звернення зі скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, недотримання ним норм Закону щодо строків розгляду таких скарг, неповне встановлення обставин, які стали підставою для проведення реєстраційної дії, відсутність у висновку Комісії Мін`юсту жодного обґрунтування щодо наявності зареєстрованої іпотеки і можливості застосування позивачем пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127; у редакції станом на 30 листопада 2018 року), є суттєвим порушенням процедури розгляду скарг, яке вплинуло на зміст оскаржуваного рішення, а тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Короткий зміст вимог касаційної скарги 5. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Мін`юст звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 6. У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення частини третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку № 1128, зокрема, без урахування висновків Верховного Суду, що містяться у постановах від 6 липня 2018 року у справі № 826/3442/17 та від 8 грудня 2021 року у справі № 420/3933/20 щодо дотримання строку звернення зі скаргою до Мін`юсту. 7. Також Мін`юст наголошує на тому, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення частини першої статті 238 КАС України та не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 серпня 2021 року у справі № 240/1127/20, від 28 квітня 2021 року у справі № 826/1906/17, від 12 червня 2019 року у справі № 821/1490/17 та від 20 травня 2019 року у справі № 826/9046/16 про відсутність підстав для надання оцінки діям державних реєстраторів щодо здійснення державної реєстрації судами адміністративної юрисдикції, оскільки оскаржуваний наказ у цій частині не впливає на права, свободи або законні інтереси позивача. 8. Від інших учасників справи відзиву на касаційну скаргу Мін`юсту не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 9. Касаційну скаргу подано до суду 31 січня 2022 року. 10. Ухвалою Верховного Суду від 5 травня 2022 року відкрито касаційну провадження у справі № 280/2030/21, витребувано матеріали адміністративної справи та надано сторонам строк для подання відзиву на касаційну скаргу Мін`юсту. 11. Учасники справи письмових клопотань до суду касаційної інстанції не подавали. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ 12. Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що відповідно до висновку Колегії Мін`юсту з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 15 січня 2021 року за результатами розгляду скарги [PERSON] на рішення від 30 листопада 2018 року № 44341860, прийняте державним реєстратором Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області [PERSON]. щодо державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] за TOB «Кредитні ініціативи», яке є іпотекодержателем відповідно до договору про передачу прав за іпотечним договором № 2187 від 28 листопада 2012 року, встановлено наступне. 13. Згідно з відомостями Державного реєстру прав, державним реєстратором [PERSON]. на підставі оскаржуваного рішення внесено запис про право власності на квартиру № 29193615 за TOB «Кредитні ініціативи» на підставі таких документів: Іпотечного договору № 0711/0808/45-042-Z-1 від 8 серпня 2008 року (на купівлю житлової нерухомості), посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковською Оксаною Григорівною, зареєстрованого за № 5558; договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15; договору факторингу від 28 листопада 2012 року; повідомлення про звернення стягнення па предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 10 травня 2018 року № 1283/18; рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 26 липня 2018 року № 1400040740564. 14. Відповідно до висновку Колегії Мін`юсту з розгляду скарг від 15 жовтня 2021 року відповідачем зазначено, що пунктом 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. 15. Відповідно до абзацу першого пункту 12 Порядку № 1127 (у редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного рішення) розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. 16. Згідно з пунктом 24 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2011 року № 1141 (діла - Порядок № 1141; у редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного рішення), пошук відомостей у Державному реєстрі прав про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, здійснюється за одним або кількома ідентифікаторами, передбаченими абзацами другим-четвертим пункту 20 цього Порядку, а також за такими ідентифікаторами: тип суб`єкта речового права, обтяження: фізична особа; юридична особа. Під час формування заяви обирається один із передбачених цим підпунктом типів суб`єкта речового права, обтяження; суб`єкт речового права, обтяження: для фізичних осіб: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові; номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі; реєстраційний номер облікової картки платника податків: реквізити документа, що посвідчує особу: серія документа; номер документа; для юридичних осіб: повне найменування юридичної особи; ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ. Під час формування заяви обирається один або декілька із передбачених цим підпунктом параметрів залежно від типу суб`єкта речового права, обтяження: номер запису Державного реєстру прав. 17. Водночас, пошук відомостей у Державному реєстрі прав про речові права та обтяження позивачем не здійснювався. 18. Крім того, були наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, що є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень (пункт 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення). 19. Частиною другою статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. 20. У спеціальному розділі Державного реєстру прав наявний запис про арешт та все нерухоме майно скаржника від 4 квітня 2012 року за № 386078, який зареєстрований на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 4 квітня 2012 року № 31365983. 21. Таким чином, за висновком Комісії Мін`юсту, оскаржуване рішення прийнято державним реєстратором [PERSON]. за наявності запису про арешт нерухомого майна, наявність якого на момент проведення реєстраційних дій було підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав. 22. За результатами розгляду скарги [PERSON] . Мін`юстом виданий наказ від 15 лютого 2021 року № 556/5 «Про задоволення скарги». 23. Відповідно до наказу Мін`юсту від 15 лютого 2021 року № 556/5: скаргу [PERSON] від 16 квітня 2020 року задоволено в повному обсязі; скасовано рішення від 30 листопада 2018 року № 44341860, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області [PERSON].; анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області [PERSON]. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 24. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, в якій зазначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне. 25. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 26. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 27. Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 28. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року відповідають не повністю, а доводи касаційної скарги є частково прийнятними з огляду на наступне. 29. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 30. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 31. Одним з доводів касаційної скарги є те, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, а саме - положення статті 238 КАС України, оскільки не закрили провадження у справі, а розглянули позовні вимоги у частині, яка не впливає на права, свободи або законні інтереси позивача. 32. Порушення положень статті 238 КАС України скаржник вбачає у неврахуванні судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 серпня 2021 року у справі № 240/1127/20, від 28 квітня 2021 року у справі № 826/1906/17, від 12 червня 2019 року у справі № 821/1490/17 та від 20 травня 2019 року у справі № 826/9046/16. 33. Оцінюючи доводи касаційної скарги у цій частині, колегія суддів виходить з наступного. 34. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 35. Рішенням Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року визначено, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. 36. Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина. 37. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 38. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. 39. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що міститься, зокрема у постанові від 21 жовтня 2019 року у справі № 826/3820/18 та від 9 вересня 2021 року у справі № 1570/4005/2012. 40. Крім того, у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 370/2759/18 Верховним Судом сформульовано правовий висновок про те, що спір, який підлягає розгляду адміністративним судом, - це публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, та який виник у зв`язку з виконанням (рішення, дія), неналежним виконанням (рішення, дія) або невиконанням (бездіяльність) такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів, яка, за загальним правилом, встановлюється у суді першої інстанції за заявою однієї із сторін; такий спір є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин; метою вирішення такого спору є захист прав, свобод та інтересів особи або суспільних інтересів у сфері публічно-правових відносин шляхом впливу в межах закону на належного відповідача; такий спір повинен бути реальним (результат вирішення спору безпосередньо впливатиме на ефективний захист особи або суспільного інтересу у конкретних публічно-правових відносин) та існуючим на момент звернення з позовом; законом може бути визначено спеціальний порядок вирішення публічно-правового спору або встановлено обмеження стосовно суб`єкта звернення з відповідним позовом за умови наявності альтернативного суб`єкта з повною адміністративною процесуальною правоздатністю. 41. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 42. У справі, що переглядається, позивач звернувся із позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Мін`юсту від 15 лютого 2021 року № 556/5, яким: у пункті 1 зазначено про задоволення скарги [PERSON] від 16 квітня 2020 року; у пункті 2 вирішено скасувати рішення від 30 листопада 2018 року № 44341860, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області [PERSON].; пунктом 3 - анульовано доступ позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору. 43. Колегія суддів враховує, що реєстраційні дії чи їх скасування не призводять до виникнення, зміни чи припинення правовідносин за участю державного реєстратора, а тому у частині скасування рішень про реєстрацію оскаржуваний наказ не може порушувати прав реєстратора. 44. Державний реєстратор не є учасником правовідносин, що винили на підставі реєстраційної дії, а тому й не може бути позивачем чи відповідачем у такій справі. Належними сторонами цих правовідносин є особи, права яких припиняються чи набуваються внаслідок реєстраційної ді; саме вони мають право на звернення до суду. 45. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 826/1906/17, від 10 серпня 2021 року у справі № 240/1127/20 та від 13 січня 2022 року у справі № 826/9221/17. Верховний Суд у цій справі не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції. 46. З огляду на вищенаведене, державний реєстратор у цих правовідносинах не має права на звернення до суду з метою оскарження пунктів 2 та 3 наказу, оскільки у них відповідачем вирішено питання, яке не порушує права та законні інтереси позивача, а тому провадження у цій частині слід закрити на підставі частини першої статті 354 КАС України. 47. Що стосується пункту 3 спірного наказу, яким позивачу анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, колегія суддів зазначає наступне. 48. Суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи у цій частині позов, виходили з суттєвих порушень Мін`юстом процедури розгляду скарг на дії державного реєстратора, що виразились: 1) у порушенні [PERSON] без поважних причин строків звернення зі скаргою до Мін`юстом та ненаданні відповідач належної оцінки такого пропуску, чим недотримано вимоги частини третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 5 Порядку № 1128; 2) пропущення відповідачем строку розгляду скарги [PERSON] , зокрема, розгляд скарги, яка надійшла 16 квітня 2020 року, лише 15 січня 2021 року, тобто, з дня надходження скарги до дня її розгляду минуло майже 9 місяців, що є порушенням частини третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої строк розгляду скарги не може перевищувати 45 календарних днів. 49. Скаржник вважає, що внаслідок неправильного застосування частини третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 5 Порядку № 1128 суди дійшли неправильного висновку про порушення третьою особою - [PERSON] строку звернення із скаргою, оскільки, на думку скаржника, не врахували правових висновків Верховного Суду, висловлених у постановах від 6 липня 2018 року у справі № 826/3442/17 та від 8 грудня 2021 року у справі № 420/3933/20, у зв`язку з чим неправильно встановили строк, з якого третя особа могла дізнатися про порушення свого права. 50. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне. 51. Відповідно до частин першої-третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Мін`юсту та його територіальних органів або до суду. Мін`юст розглядає скарги: 1) на проведені державним реєстратором реєстраційні дії (крім випадків, якщо такі реєстраційні дії проведено на підставі судового рішення); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України. Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення (крім рішення, згідно з яким проведено реєстраційну дію), дії або бездіяльність державного реєстратора; 2) на дії або бездіяльність суб`єктів державної реєстрації. Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги стосовно державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, які здійснюють свою діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган. Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю. Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України протягом 15 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю. У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть встановити інші строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів. 52. Частинами четвертою-шостою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України чи його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від скаржника поштового відправлення із скаргою, зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті. У разі якщо останній день строку для подання скарги, зазначеного в частині третій цієї статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, порушені на думку скаржника; 3) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 31) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення, повідомлення або реєстраційної дії державного реєстратора та/або внесення відомостей до Єдиного державного реєстру; 4) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складення скарги. До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку. Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації подається представником скаржника, до такої скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або його копія, засвідчена в установленому порядку. За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову в задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування реєстраційної дії, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатом розгляду скарги, - у разі оскарження реєстраційної дії, рішення територіального органу Міністерства юстиції; б) проведення державної реєстрації - у разі оскарження відмови у державній реєстрації, зупинення розгляду документів; в) виправлення технічної помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Рішення, передбачені підпунктами «а», «ґ», «д» і «е» пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України. За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть прийняти мотивоване рішення, в якому передбачити шляхи для задоволення скарги. Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття. Рішення, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 2 частини шостої цієї статті, виконуються не пізніше наступного робочого дня з дати прийняття такого рішення шляхом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру. Для виконання таких рішень повторне подання документів для проведення державної реєстрації та сплата адміністративного збору не вимагаються. Технічний адміністратор Єдиного державного реєстру в день надходження рішень, передбачених підпунктами «г» та «ґ» пункту 2 частини шостої цієї статті, забезпечує його негайне виконання. Порядок тимчасового блокування та анулювання доступу до Єдиного державного реєстру визначається Міністерством юстиції України. Рішення, передбачені підпунктами «е» та «є» пункту 2 частини шостої цієї статті, виконуються Міністерством юстиції України, його територіальними органами невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття. У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу нотаріуса до Єдиного державного реєстру, скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації, у якого зберігається реєстраційна справа, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного нотаріуса, акредитованого суб`єкта державної реєстрації. 53. Відповідно до частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо: 1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті; 2) на момент прийняття рішення про задоволення скарги шляхом скасування реєстраційної дії щодо державної реєстрації новоствореної юридичної особи, іншої організації, державної реєстрації фізичної особи підприємцем, припинення юридичної особи, іншої організації, припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця або шляхом проведення реєстраційної дії в Єдиному державному реєстрі проведено наступну реєстраційну дію щодо відповідної особи; 3) у разі наявності інформації про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін; 4) у разі наявності інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави; 5) є рішення цього органу з такого самого питання; 6) в органі ведеться розгляд скарги з такого самого питання від цього самого скаржника; 7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень; 8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги; 9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу; 10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства. 54. Аналогічні підстави відмови у задоволені скарги визначені пунктом 5 Порядку № 1128. 55. Зі змісту наведених правових норм вбачається, що питання про відповідність поданої скарги вимогам щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, вирішуються комісією з розгляду скарг на етапі підготовки скарги до розгляду. Відповідно, рішення про відмову у задоволенні скарги з підстав невідповідності поданої скарги щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, вимогам закону комісія приймає саме на підготовчій стадії до розгляду скарги по суті. 56. Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року у справі № 826/14749/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 826/14164/17 та від 25 березня 2020 року у справі № 805/4508/16-а. 57. При цьому однією з підстав для відмови у задоволені скарги є закінчення встановленого законом строк подачі скарги. Водночас, для з`ясування дати, з якої розпочинається відлік, необхідно досліджувати об`єктивні та суб`єктивні фактори, які сприяють реалізації особою зазначеного права. Якщо закінчився встановлений законом строк подачі скарги Мін`юст та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги. 58. Цей висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 6 липня 2018 року у справі № 826/3442/17 та від 8 грудня 2021 року у справі № 420/3933/20. 59. Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи відомостями Державного реєстру прав, що 30 листопада 2018 року державним реєстратором [PERSON]. внесено запис № 29193615 про право власності на квартиру (що розташована за адресою: [ADDRESS] ) за товариством «Кредитні ініціативи» на підставі таких документів: - іпотечного договору № 0711/0808/45-042-Z-1 від 8 серпня 2008 року (на купівлю житлової нерухомості), посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Пянтковською Оксаною Григорівною, зареєстрованого за № 5558; - договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15; - договору факторингу від 28 листопада 2012 року; - повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 10 травня 2018 року № 1283/18; - рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 26 липня 2018 року № 1400040740564. 60. Однак, громадянином [PERSON] на такі дії державного реєстратора [PERSON]. подано скаргу від 16 квітня 2020 року, тобто з пропуском 60-денного строку звернення зі скаргою. 61. Перевіряючи наявність підстав вважати, що у даному випадку порушено строк подачі скарги [PERSON] до Мін`юсту саме з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що факт обізнаності третьої особи підтверджується рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2014 року у справі № 336/7345/14-а за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості, а також рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення від 26 липня 2018 року № 140004074056426 про звернення стягнення па предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. 62. На цій підставі колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що [PERSON] міг знати про можливі дії кредитора та іпотекодержавця щодо кредитних правовідносин з отримання повідомлення про початок процедури стягнення заборгованості за кредитним договором та, відповідно, міг своєчасно оскаржити будь-які дії державного реєстратора щодо права власності на квартиру, яка знаходилася в іпотеці, однак [PERSON] строки звернення зі скаргою до Комісії Мін`юсту порушив без поважних причин, що відповідно до частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для відмови у задоволені скарги. 63. Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що скарга [PERSON] на рішення державного реєстратора подана до Комісії Мін`юсту 16 квітня 2020 року. При цьому, відповідачем скаргу [PERSON] розглянуло лише 15 січня 2021 року, тобто з дня надходження скарги до дня її розгляду минуло майже 9 місяців, що є порушенням частини третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; жодних обґрунтувань про причини порушення вказаного строку, відповідачем не надано. 64. З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що невиконання суб`єктом владних повноважень вимог законодавства у частині дотримання строків подачі та розгляду скарги, а також безпідставне поновлення строків звернення зі скаргою, ставить під сумнів законність всієї процедури розгляду скарги та, як наслідок, прийнятого за її результатами рішення, зокрема, у частині анулювання доступу позивачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 65. Отже, доводи касаційної скарги про неправильне застосування положень частини третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку № 1128, зокрема, неурахування висновків Верховного Суду, що містяться у постановах від 6 липня 2018 року у справі № 826/3442/17 та від 8 грудня 2021 року у справі № 420/3933/20, не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду справи. 66. Водночас, колегія суддів враховує, що у постановах від 12 червня 2019 року у справі № 821/1490/17 та від 20 травня 2019 року у справі № 826/9046/16 Верховний Суд дійшов висновку про те, що у справах про оскарження наказів Мін`юсту, прийнятих за наслідком розгляду скарг на реєстраційні дії державного реєстратора, адміністративні суди, у першу чергу, перевіряють правомірність дій Мін`юсту під час розгляду скарги на рішення та дії державного реєстратора. При цьому, оцінку діям державного реєстратора може бути надано судами цивільної або господарської юрисдикцій у справах за позовами осіб, яких стосуються відповідні реєстраційні дії. 67. Колегія суддів також зазначає, що у випадку, якщо в одному акті суб`єкта владних повноважень вирішуються одночасно питання у сфері публічно-правових та приватно-правових відносин, адміністративні суди, вирішуючи спір виключно у частині правомірності акта, що стосується публічно-правової сфери, повинні, у першу чергу, надати оцінку дотриманню суб`єктом владних повноважень встановленої процедури прийняття рішення; недотримання такої процедури може бути достатньою підставою для скасування тієї частини акта, що стосується публічно-правової сфери. Водночас, з урахуванням завдання та основних засад адміністративного судочинства, адміністративні суди мають перевірити рішення суб`єкта владних повноважень по суті. Встановлені під час вирішення такого публічно-правового спору обставини можуть мати преюдийційне значення під час розгляду справи у частині, що стосується приватно-правових відносин, у судах цивільної чи господарської юрисдикції. 68. З огляду на вищезазначене, колегія суддів доходить висновку про те, що порушення процедури розгляду скарги, яка виразилась у безпідставному поновленні третій особі Комісією Мін`юсту строку на подання скарги та порушення відповідачем строків розгляду скарги, є достатньою підставою вважати, що прийняте за її результатами рішення у частині анулювання доступу позивачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є протиправним та підлягає скасуванню. 69. Такий підхід узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 826/1906/17, від 10 серпня 2021 року у справі № 240/1127/20 та від 13 січня 2022 року у справі № 826/9221/17. 70. Відповідно до статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 71. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційну скаргу Мін`юсту слід задовольнити частково, скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині, що стосується визнання протиправними та скасування пунктів 1 та 2 наказу Мін`юсту та закрити провадження у справі у цій частині; в іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Результат розгляду: partial