Рішення адміністративного суду від 2022-11-23 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив: - визнати протиправними дії Міністерства оборони України, щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги [PERSON] як інваліду 2 групи; - зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги [PERSON] , згідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, у розмірі 300- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019, виходячи із розміру одноразової грошової допомоги на дату встановлення 2 групи інвалідності (19.08.2019). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач 22.05.2020 прийняв рішення, яке оформлено протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 72 протиправно відмовив у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, оскільки зміна ступеня інвалідності відбулась більш ніж два роки після первинного встановлення інвалідності. Так, на думку позивача, другу групу інвалідності йому було встановлено з 19.08.2019 року, тому саме з цієї дати у нього виникає право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі встановленому законодавством. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 23.11.2022. Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, [PERSON] в період з 02.07.2014 по 04.07.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області. 20.03.2015, на підставі п. 4 Указу Президента України від14.01.2015 р. № 15/2015 [PERSON] звільнено в запас. 03.06.2015 під час первинного огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. 05.07.2017 при повторному огляді з 01.07.2017 року, позивачу, було підтверджено третю групу інвалідності з тієї причини, у зв`язку з чим, останньому виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 182 700 грн. Під час повторного огляду 24.07.2019 року, позивачу було встановлено 2 групу інвалідності з 03.07.2019 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. 19.08.2019 під час повторного огляду органами МСЕК [PERSON] підтверджено 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. 17.05.2021 року позивач звертався з заявою до військового комісаріату Житомирського ОТЦКтаСП щодо питання направлення документів до Міністерства оборони України для вирішення питання призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановлення інвалідності 2 групи з 19.08.2019р., внаслідок поранення та захворювання, пов`язаних із захистом Батьківщини. 22 травня 2020 року комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги прийнято рішення, яке оформлене протоколом № 72, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, в зв`язку з тим, що згідно з ч. 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, у разі зміни групи інвалідності доплата до одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності, а позивачу групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що, оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строки реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено та чітко регламентовано, та позивач вже скористався цим правом (у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності), то він не має права на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після встановлення ступеня втрати працездатності. Відтак, рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним, а тому, відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІ групи, з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги. Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк, коли позивачу було первинно встановлено ІІІ групу інвалідності (2015 рік), законодавство не передбачало, що виплата одноразової грошової допомоги понад дворічний термін не здійснюється. Також, наголошено на прийнятті Конституційним Судом України рішення від 06.04.2022 у справі № 1-р(ІІ)/2022. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно приписів ч. 1 статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. У силу норм п. 5 ч. 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби. За пунктом 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2013 року № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІI групи. Пунктом 3 цього ж Порядку, визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Відповідно до приписів ч. 2, 4 статті 16-3 Закону, у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Згідно з п. 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Разом з тим, згідно із Законом № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року, ч.4 вказаної статті було доповнено п.2, яким встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що 15.06.2015 позивачу при первинному огляді МСЕК встановлено 3 групу інвалідності з 03.06.2015р. внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби, у зв`язку з чим, позивачу виплачена грошова допомога у сумі 182700 грн. 00 коп. 24.07.2019 за наслідками повторного огляду позивачу встановлено 2 групу інвалідності з 03.07.2019 р. внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, що вказує на те, що позивачу було встановлено 2 групу інвалідності (змінено) понад дворічний термін після встановлення первинної 3 групи інвалідності. Так, Закон № 1774-VIII набув чинності з 01 січня 2017 року, з огляду на що, і станом на 15.08.2017 (проходження повторного огляду МСЕК), і станом на 22.05.2020 (відмова позивачу у призначенні грошової допомоги), норма, на яку посилався відповідач, як на підставу прийняття свого рішення набула чинності та діяла. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право на отримання вказаної вище допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, при цьому, за даних обставин, між встановленням позивачу ступеня втрати працездатності та встановленням ІІ групи інвалідності минуло більше 2-х років, тому позивач не має права на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після встановлення ступеня втрати працездатності. Відтак, рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним. Так, Конституційним Судом України ухвалено рішення від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022с у справі № 3-192/2020(465/20), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка у свою чергу застосовувалась судом при вирішенні справи. У рішенні зазначено, що пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Згідно зі ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України", встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Таким чином, рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022с у справі № 3-192/2020(465/20) застосовується з 06.04.2022, та не поширює свою дію на правовідносини, які виникли до 05.04.2022 включно. Визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач є центральним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому, він не мав підстав не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства. Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, натомість, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Результат розгляду: denied