Рішення адміністративного суду від 2022-10-11 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови у призначенні пенсії та не зарахування до загального страхового стажу періоду роботи з 10.02.1983 року по 22.03.2000 року в колгоспі «Мир»; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи в колгоспі «Мир» з 10.02.1983 року по 22.03.2000 року та призначити пенсію за віком з 02.08.2021 року. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №110750001108 від 01 жовтня 2021 року про відмову у призначенні пенсії [PERSON] . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати [PERSON] до загального страхового стажу період роботи з 10.02.1983 року по 22.03.2000 року в колгоспі «Мир» та з урахуванням цього повторно розглянути заяву [PERSON] про призначення пенсії від 28 вересня 2021 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що ним не приймалось рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком, натомість, таке рішення приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. Зазначає, що підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи позивача з 10.02.1983 року по 22.03.2000 року стало те, що в трудовій книжці позивача на сторінках 18-19, 20-21 жодний з записів не завірений підписом голови колгоспу, або іншої уповноваженої на це особи, та не всі записи завірені печаткою. Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] 28 вересня 2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. За принципом екстериторіальності її заява та додані документи розглядались ГУ ПФУ у Черкаській області. За результатами розгляду заяви позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області винесено рішення № 110750001108 від 01 жовтня 2021 року, яким позивачу відмовлено у призначені пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, та зазначено, що до страхового стажу не було зараховано періоди роботи позивачки в колгоспі «Мир» з 10.02.1983 року по 22.03.2000 року, оскільки відсутня довідка з виробленими вихододнями та встановленим мінімумом та довідка про реорганізацію підприємства. Вважаючи протиправним не зарахування певних періодів роботи до страхового стажу та відмову в призначенні пенсії, позивач звернулася з даним позовом до адміністративного суду. Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон України №1788-XII). Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону України №1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України. Правові відносини у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулюється Законом України від 09 липня 2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), який набрав чинності з 01.01.2004 року, та починаючи з 01.01.2011 року Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Відповідно до статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня права, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Згідно п. 1 та п. 2 ст. 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у ст. 20 Закону № 1058- IV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (ч. 2 ст. 20 Закону №1058-ІV). Статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків. Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. При цьому, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, предметом позову у даній справі є зарахування періодів роботи позивача з 10.02.1983 року по 22.03.2000 року, призначення пенсії за віком з дати набуття права на таку пенсії. Як було вже зазначено, відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Так, підставою для не зарахування зазначених періодів роботи позивача стало те, що в трудовій книжці позивача на сторінках 18-19, 20-21 жодний з записів не завірений підписом голови колгоспу, або іншої уповноваженої на це особи, та не всі записи завірені печаткою. Разом з тим, право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від дотримання відповідальною особою Інструкції про порядок ведення трудових книжок та належне зберігання архівної документації, оскільки трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Натомість, згідно із ч. \~3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Тобто пенсійний орган, у випадку виявлення помилок, або неточностей у заповненні трудової книжки, має право звернутись до підприємств, організацій і окремих осіб, на яких працювала особа, що звернулась із заявою про призначення пенсії, із запитом про витребування відповідних документів, необхідних для визначення права на пенсію. Згідно із ч.1 ст. 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право, зокрема: - отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; - проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати; - вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених порушень законодавства про порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових операцій з коштами Пенсійного фонду та порядок їх використання; - порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; - у разі виявлення порушень порядку, використання коштів Пенсійного фонду звертатися в установленому законом порядку до контролюючих та правоохоронних органів. Тобто, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області маючи цілу низку повноважень, жодних дій спрямованих на дотримання мого конституційного права на пенсію не вчинило, поклавши весь тягар відповідальності на позивача. У такому випадку, не зарахування пенсійним органом спірних періоди роботи позивача в колгоспі «Мир» з 10.02.1983 року по 22.03.2000 року є необґрунтованим. Разом з цим, суд першої інстанції, зобов`язуючи Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати [PERSON] до загального страхового стажу період роботи з 10.02.1983 року по 22.03.2000 року в колгоспі «Мир» та з урахуванням цього повторно розглянути заяву [PERSON] про призначення пенсії від 28 вересня 2021 року не врахував того, що рішення про призначення пенсії за віком відносно позивача приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області за принципом екстериторіальності, і саме воно досліджувало пенсійні документи позивача і вирішувало питання щодо зарахування спірних періодів. Відтак, за наслідками судового розгляду, обов`язок щодо зарахування [PERSON] до загального страхового стажу період роботи з 10.02.1983 року по 22.03.2000 року в колгоспі «Мир» та з урахуванням цього повторного розгляду заяву [PERSON] про призначення пенсії від 28 вересня 2021 року має бути покладений на Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні. Згідно із ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Документально підтвердженими судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 992,40 грн., який, з урахуванням задоволення однієї вимоги немайнового характеру, підлягає солідарному стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за рахунок їх бюджетних асигнувань.

Результат розгляду: partial