Рішення адміністративного суду від 2022-05-25 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу від 01.07.2021 № 1865 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині оголошення позивачу догани. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач наголосив на тому, що ним не було допущено порушення вимог службової дисципліни, що викладені у висновку службового розслідування, а притягнення його до дисциплінарної відповідальності з підстав незабезпечення спеціальними засобами захисту є необґрунтованим, оскільки позивач не є відповідальною особою за таке забезпечення. Крім того, позивач стверджував, що нещасний випадок стався з ним у зв`язку з неправомірними діями невідомої особи, яка раптово нанесла удари, застосувавши прийоми рукопашного бою. Жодних правил техніки безпеки позивач не порушував. Також про подію повідомив чергову частину органу поліції. Отже, у його діях відсутні обставини дисциплінарного проступку. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 р. позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 01.07.2021 № 1865 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині оголошення догани інспектору сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 2 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області капітану поліції [PERSON] . Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Також, апелянтом наголошено на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, в частині залишення поза увагою дотримання позивачем встановлених КАС України строків на звернення до суду з даним позовом. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 13.04.2022. У зв`язку з тим, що розгляд справи 13.04.2022 не відбувся, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2022 призначено розгляд апеляційної скарги на 04.05.2022 у порядку письмового провадження. Втім, станом на 04.05.2022 до суду не надійшло підтвердження про отримання сторонами матеріалів апеляційного провадження та доказів повідомлення сторін про дату розгляду апеляційної скарги, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 04.05.2022 призначено її розгляд на 25.05.2022 у порядку письмового провадження. Згідно інформації з поштових відстежень, позивач отримав вказану ухвалу 24.05.2022 та 24.05.2022 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від сторін не надходило. Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України. Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач проходить службу в органах внутрішніх справ з 27.02.2006. Наказом від 06.01.2021 № 13о/с, позивача призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області. Наказом від 01.07.2021 № 1865, позивачу оголошено догану за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні вимог п.п.1, 2 п.1 ч.1 ст.18 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII Про Національну поліцію (далі Закон №580-VIII), п.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ст.14 Закону України «Про охорону праці», ч.ч.1, 2 п.1 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, підп. 10, 12 Розділу ХІІІ Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС від 27.04.2020 №357, п.6 Розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС від 08.02.2019 №100, п.1 Розділу ІІ Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України 05 жовтня 2020 року №705. Підставою прийняття цього наказу став затверджений 01.01.2021 начальником ГУНП в Черкаській області висновок службового розслідування за результатами службового розслідування щодо вчинення інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Черкаського районного управління поліції ГУНП капітаном поліції [PERSON] порушення, яке має ознаки дисциплінарного проступку та призвело до травмування останнього (далі висновок службового розслідування). У вказаному висновку зазначено, що 13.05.2021 о 20.00 год. відповідно до Книги нарядів відділу поліції №2 Черкаського районного управління поліції ГУНП на чергування у складі групи реагування патрульної поліції на службовому автомобілі Skoda Rapid, р.н. [NUMBER] заступили [PERSON] та [PERSON] 14.05.2021 близько 01.15 год. під час патрулювання вулиці Першодрукаря Івана Федорова в м. Сміла, поліцейськими помічений автомобіль Skoda Octavia на іноземній реєстрації з непрацюючим лівим заднім габаритом, який ними зупинено. [PERSON] та [PERSON] будучи неекіпірованими спеціальними засобами індивідуального захисту направились до зупиненого автомобіля. У цей же час, у зустрічному напрямку рухався автомобіль Мерседес із непрацюючою передньою фарою, який зупинено поліцейськими, і [PERSON] направився до нього, а [PERSON] залишившись біля автомобіля Skoda Octavia підійшов до водія, представився та повідомив причини зупинки. Під час спілкування з водієм автомобіля Skoda Octavia, позивач виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння, після чого наказав надати посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб. Після цього водій автомобіля Skoda Octavia почав поводити себе агресивно та наніс позивачу три удари в область голови, від чого останній впав на землю, а водій автомобіля Skoda Octavia на транспортному засобі зник. У висновку службового розслідування зазначено, що поліцейські, в порушення вимог законодавства не застосували вогнепальну зброю та невідкладно не повідомили про вказану подію за номером 102 і свого безпосереднього керівника. У зв`язку із погіршенням самопочуття позивача, близько 03.20 год. звернувся до КНП «Смілянська міська лікарня», де йому встановлено діагноз закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, параорбітальні гематоми, садно нижньої щелепи зліва, забій шийного відділу хребта. Вказана подія зареєстрована відділом поліції №2 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області в ІТС ІПНП за № 4626. Також за вказаним фактом розпочато кримінальне провадження № 12021250350000357. Не погоджуючись з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного: - визначений п. 12 обов`язок бути екіпірованим відповідно до п.10 Розділу ХІІІ Інструкції №357 (зокрема шоломом) покладений на наряди поліції, який прибуває на місце події, при повідомленні про правопорушення. Оскільки позивач виконував завдання у складі групи реагування патрульної поліції із забезпечення громадського порядку, безпеки дорожнього руху, а не перебував у складі наряду поліції на дільниці, суд дійшов висновку, що на нього не розповсюджуються вимоги п.12 Розділу ХІІІ Інструкції № 357 щодо забезпечення засобами спеціального захисту, зокрема шоломом. Тож, висновки службового розслідування стосовно порушення позивачам наведених вище норм щодо незабезпечення засобами спеціального захисту є необґрунтованими; - суд врахував, що наявність визначеного ч. 4 ст. 46 Закону № 580-VIII, випадку для застосування вогнепальної зброї висновки службового розслідування не містять, водночас вказано виключно про порушення вказаної норми. Оцінюючи підстави для застосування позивачем вогнепальної зброї у ситуації, яка склалась, суд зазначив, що після отримання ударів позивач впав на землю. Після допомоги [PERSON] піднятись та спроби переслідування порушника, його місцезнаходження не вдалось встановити. Отже, до часу нанесення позивачу тілесних ушкоджень підстав для застосування вогнепальної зброї не було. При цьому, після цих дій та втечі правопорушника наближеного контакту з ним, який би давав підстави застосування вогнепальної зброї також не було. Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у діях позивача порушення ч.4 ст.46 Закону № 580-VIII щодо незастосування вогнепальної зброї; - у матеріалах справи наявна копія рапорту інспектора СРПП №3 Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області Тищенка Є.О. до начальника Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області Буштрукова Д.С. відповідно до якого [PERSON] доповідає, що 14.05.2021 зареєстровано в ЄО за № 4626 інформацію: Тілесні ушкодження. Із вказаного рапорту, за результатами опрацювання вказаної інформації встановлено, що за номером « 102» зареєстровано подію №71802858 «Інші тілесні ушкодження». Заявник: [PERSON] . Крім того, наявною у матеріалах справи копією списку завдань, які направлялись на відпрацювання, підтверджено наявність на виконанні 14.05.2021 завдання «Перехват по авто шкода універсал сірого кольору на іноземній реєстрації…», що свідчить про повідомлення позивачем чергового органу поліції про вищевказані події. Отже, за висновками суду першої інстанції, позивачем дотримано вимоги п.6 Розділу ІІ Порядку №100 щодо повідомлення про подію за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102», а протилежні висновки службового розслідування спростовуються вказаними вище доказами. Доводи апеляційної скарги. Оскаржуваний позивачем наказ прийнятий з дотриманням вимог законодавства за наслідками проведеного службового розслідування, яким встановлено було факт дисциплінарного проступку, зокрема, позивач, не був забезпечений засобами індивідуального захисту. Крім того, позивач порушив заходи особистої безпеки, а також невідкладно не повідомив про подію за номером 102 та безпосереднього керівника. Також не було застосовано вогнепальну зброю. Вказані порушення є підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Додатково апелянтом акцентовано увагу на пропуск позивачем строку на звернення до суду з даним позовом та відсутності підстав для його поновлення. З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII. Відповідно до норм ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Згідно приписів ч.1 ст.18 Закону №580-VIII, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. Згідно з ч.1 ст.19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут), який відповідно до преамбули визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Відповідно до частин 1, 2 ст.1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу. За порушення службової дисципліни відповідно до ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту, поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Дисциплінарним проступком на підставі ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту, визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Згідно з частинами 1, 2 ст.13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. Згідно змісту п.2 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських може застосовуватися дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Слід зазначити, що правова оцінка правильності рішення про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях поліцейського є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, відтак можна робити висновки про правомірність спірного рішення. Дисциплінарна відповідальність є окремим/самостійним видом юридичної відповідальності і вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад дисциплінарного проступку в його діях. З матеріалів службового розслідування, за наслідком якого був прийнятий спірний наказ щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, слідує, що підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугували такі обставини: відсутність у позивача засобів індивідуального\\спеціального захисту; не застосування вогнепальної зброї; неповідомлення про подію за номером 102 і безпосереднього керівника. Відповідно до положень п.2 Розділу ХІІІ Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС від 27.04.2020 №357 (далі Інструкція №357) для забезпечення реагування на повідомлення про правопорушення або події в органах (підрозділах) поліції формуються наряди поліції в кількості, необхідній для своєчасного їх прибуття на місце події, з урахуванням наявної штатної чисельності. Так, пунктом 10 Розділу ХІІІ Інструкції №357, визначено, що поліцейські чергової служби органів (підрозділів) поліції під час чергування озброюються пістолетами з двома спорядженими магазинами, а поліцейські, що входять до складу нарядів поліції, крім зазначеного озброєння, - ще й засобами індивідуального захисту (бронежилетом та захисним шоломом), активної оборони (гумовим або пластиковим кийком, засобами, спорядженими речовинами сльозогінної та дратівної дії, засобами обмеження рухомості). За необхідності з дозволу начальника органу (підрозділу) поліції їм можуть видаватися автоматична зброя та інші спеціальні засоби, визначені Законом України "Про Національну поліцію". Згідно з п.12 Розділу ХІІІ Інструкції №357, наряд поліції, який прибув на місце події, повинен бути екіпірований відповідно до пункту 10 цього розділу. Контроль за екіпіруванням нарядів поліції при виїзді на місце події покладається: у ГУНП - на відповідального по ГУНП, у ТВП - на начальника ТВП та відповідального по ТВП (начальника СРПП), в УПП - на відповідального по УПП, в УПО - на відповідального по УПО. Відповідно до п.13 Розділу ХІІІ Інструкції №357, під час чергування поліцейські, які залучені до несення служби в складі нарядів поліції, повинні перебувати на дільниці, визначеній для несення служби (зона оперативного реагування наряду поліції). У виняткових випадках, за вказівками оперативного чергового чи відповідального по підрозділу, наряди поліції здійснюють реагування на правопорушення або події, які вчинені на іншій дільниці, після інформування диспетчера. Залишати зону реагування нарядам поліції без дозволу диспетчера забороняється. Так, пунктом 2 Розділу 1 Інструкції №357, визначено терміни група реагування патрульної поліції (далі - ГРПП) - наряд патрульної поліції у складі не менше двох поліцейських, які в зоні оперативного реагування виконують завдання із забезпечення публічної безпеки і порядку, взаємодії з населенням, безпеки дорожнього руху, запобігання правопорушенням або подіям та їх припинення, оперативного реагування на них. Суд першої інстанції, аналізуючи наведені вище норми, дійшов висновку про те, що визначений п. 12 обов`язок бути екіпірованим відповідно до п.10 Розділу ХІІІ Інструкції №357 (зокрема шоломом) покладений на наряди поліції, який прибуває на місце події, при повідомленні про правопорушення. Оскільки позивач виконував завдання у складі групи реагування патрульної поліції із забезпечення громадського порядку, безпеки дорожнього руху, а не перебував у складі наряду поліції на дільниці, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на нього не розповсюджуються вимоги п.12 Розділу ХІІІ Інструкції № 357 щодо забезпечення засобами індивідуального захисту, зокрема шоломом, з урахуванням чого, висновки службового розслідування стосовно порушення позивачам наведених вище норм щодо незабезпечення засобами спеціального захисту є необґрунтованими. Водночас, колегія суддів зауважує, що висновок суду першої інстанції в цій частині є помилковим, адже наряд поліції - це загальне поняття, а група реагування патрульної поліції є різновидом наряду поліції, що випливає з визначення п. 2 Розділу 1 Інструкції №357. Крім цього, колегія суддів не погоджується з зазначенням судом першої інстанції про те, що отримання спеціальних засобів індивідуального захисту ставиться в залежність від перебування наряду на дільниці чи забезпечення громадського порядку, оскільки незалежно від виконання завдань, поліцейські, які заступають в наряд поліції зобов`язанні бути забезпеченні засобами індивідуального захисту відповідно до вимог п. 10 Розділу 13 Інструкції № 357, а тому, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права в цій частині. Згідно висновків службового розслідування, позивач не був екіпірованим спеціальними засобами індивідуального захисту (капітан поліції [PERSON] спеціальні засоби не отримував взагалі в той день, зокрема, мова йде не тільки про захисний шолом, а й про спеціальні засоби активної оборони як то речовини сльозогінної та дратівливої дії, засоби обмеження рухомості). Факт відсутності екіпірування спеціальними засобами індивідуального захисту капітана поліції [PERSON] підтверджується відеозаписом з відео реєстратора автомобіля Skoda Rapid р.н. [NUMBER] , який приєднаний до матеріалів службового розслідування та до даної справи. (а.с. 158) Також, після того, як водій автомобіля на іноземній реєстрації зник із місця події, капітан поліції [PERSON] в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 18 (поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції), п. 1 ч. 1 ст. 23 (поліцейський здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень) , п.п. 1, 7 ч. 4 ст. 46 Закону України «Про Національну поліцію» (поліцейський уповноважений у виняткових випадках застосовувати вогнепальну зброю: 1) для відбиття нападу на поліцейського або членів його сім`ї, у випадку загрози їхньому життю чи здоров`ю; 7) для зупинки транспортного засобу шляхом його пошкодження, якщо водій своїми діями створює загрозу життю чи здоров`ю людей та/або поліцейського), п. 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100 (поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події), п. І розділу II Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом МВС України від 05.10.2020 № 705 (про кожний нещасний випадок потерпілий поліцейський або особа, яка його виявила, негайно повідомляє прямому керівникові), не застосував вогнепальну зброю задля зупинки руху транспортного засобу шляхом його пошкодження, та, в подальшому, невідкладно не повідомив про вказану подію за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» і свого безпосереднього керівника. Наявність факту завдання тілесних ушкоджень та явної загрози життю та здоров`ю позивача, мали спонукати самого позивача до активних дій по особі/транспортному засобу особи, яка здійснила вказані протиправні дії, зокрема, застосуванню вогнепальної зброї направленої на зупинку транспортного засобу та негайне повідомлення на номер екстреного виклику про вказану подію, задля якнайшвидшого затримання вказаної особи. Водночас, за даних обставин, згідно висновку службового розслідування, капітан поліції [PERSON] та капрал поліції [PERSON] , сівши до службового автомобіля, здійснили спробу переслідування автомобіля Skoda Octavia, однак встановити його місцезнаходження не представилось можливим. Того ж дня, тобто 14.05.2021, близько 03.20 год., капітан поліції [PERSON] звернувся до КНП «Смілянська міська лікарня», де йому надано медичну допомогу. Вказана подія ВП № 2 ЧРУП ГУНП зареєстрована до ITC ІПНП № 4626 « 14.05.2021 о 03.20 отримано рапорт [PERSON] про тілесні ушкодження». У частині зазначення судом першої інстанції про те, що до часу нанесення позивачу тілесних ушкоджень підстав для застосування вогнепальної зброї не було, при цьому, після цих дій та втечі правопорушника наближеного контакту з ним, який би давав підстави застосування вогнепальної зброї також не було, колегія суддів зазначає, що у висновку службового розслідування в провину позивачу не було постановлено що він не застосував зброю по порушнику при контакті, а не вчинив дій по її застосуванню по автомобілю правопорушника, що, у силу норм п. 7 ч. 4 ст. 46 Закону України «Про Національну поліцію», є передбаченим винятковим випадком застосовувати вогнепальну зброю - для зупинки транспортного засобу шляхом його пошкодження, якщо водій своїми діями створює загрозу життю чи здоров`ю людей та/або поліцейського. Щодо посилання суду першої інстанції на те, що [PERSON] повідомив чергову частину про отримання тілесних ушкоджень та що зі списку завдань, які направлялись на відпрацювання, підтверджено наявність на виконанні 14.05.2021 завдання «Перехват по авто шкода універсал сірого кольору на іноземній реєстрації...», що свідчить про повідомлення позивачем чергового органу поліції про вищевказані події, колегія суддів звертає увагу на те, що ГУНП в Черкаській області було встановило, що позивач негайно не повідомив про вказану подію (травмування останнього) чергову частину, а лише після звернення в медичний заклад - близько 03.00 год., позивач повідомив про отримання тілесних ушкоджень, а перехват по авто шкода універсал сірого кольору на іноземній реєстрації оголошено лише о 04:23 год. тобто зі спливом 3 год. після вказаної події, що свідчить про відсутність миттєвих дій направлених на розкриття злочину. Крім цього, суд першої інстанції не надав оцінки тій обставинні, що позивач в порушення вимог п. 1 розділу IІ Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом МВС України від 05.10.2020 № 705, не повідомив про вказану подію безпосереднього керівника. На переконання колегії суддів, висновки службового розслідування в цій частині підтверджуються, є послідовними та правильними, а про наявність неточностей/неперевірених обставин, сторонами не повідомлено та не доведено протилежного. Визначення виду дисциплінарного стягнення відноситься до дискреційних повноважень керівництва Головного управління Національної поліції в Черкаській області. До того ж, закон не встановлює необхідність послідовного призначення стягнень від менш судорого до більш суворого. Відтак, виходячи з фактичних обставин, скоєного проступку, начальником ГУНП було застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани, що є співмірним з встановленим дисциплінарним порушенням та не є крайнім заходом дисциплінарного впливу. За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області № 1865 від 01.07.2021 є правомірним в оскаржуваній частині. Водночас, у частині доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем місячного строку на звернення до суду з даним позовом та наявності підстав для його залишення без розгляду, колегія суддів вважає останні необґрунтованими, позаяк, судом першої інстанції було залишено позовну заяву без руху з цих підстав, а позивачем, на виконання вимог ухвали суду, було подано заяву про поновлення строку на звернення до суду, в якій наведено обставини (перебування на лікуванні, а також повернення позовної заяви у зв`язку із наявними в ній недоліками та необхідність їх усунення), які дійсно свідчать про пропуск позивачем місячного строку на звернення з позовом, проте об`єктивно надавали суду першої інстанції підстави для визнання таких обставин поважними з урахуванням активної поведінки особи, яка звернулась до суду з позовом, відсутності обставин зайвого зволікання або зловживанням процесуальними правами, та, як наслідок, поновлення позивачу строку на звернення до суду з даним позовом задля його розгляду по суті вимог. (а.с. 23-24, 28-36). Колегія суддів не вбачає у даному випадку процесуальних підстав для застосування наслідків, передбачених п. 8 ч. 1 ст. ст. 240 КАС України. Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача є обґрунтованою, її доводи знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому, остання підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. У відповідності до п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: denied