Рішення адміністративного суду від 2022-02-14 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до\~ Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, в якому просив:\~ - визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті [PERSON] \~грошового забезпечення (заробітної плати) з 26 березня 2020 р. по 26 травня 2021 р. в порядку та розмірах, передбачених\~ ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»; - зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил провести перерахунок та виплату грошового забезпечення (заробітної плати) з урахуванням проведених виплат [PERSON] у період його служби на посаді начальника першого відділу військової прокуратури Харківського гарнізону з 26 березня 2020 р. по 26 травня 2021 р. відповідно до п. 3-1 «Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури», затвердженого\~ постановою КМУ від 09.12.2015 р. №1090, додатку 16 до\~ постанови КМУ від 30.08.2017 р. №704, п. 2 «Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», затвердженого\~ постановою КМУ від 15.06.1994 р. №414, додатку 14 до\~ постанови КМУ від 30.08.2017 р. №704\~ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, (з урахуванням приписів примітки до цього Додатку). Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 р. у задоволенні позову відмовлено. Позивач, \~не погодившись з рішенням суду першої інстанції, \~подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його прийняття при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати \~рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 по справі № 52011272/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що він проходив службу в органах прокуратури з квітня 2016 по травень 2021 року, мав статус прокурора, що обумовлює закріплення відповідних функцій, прав, обов`язків та гарантій, передбачених Законом України «Про прокуратуру». Вважав, що у зв`язку з тим, що положення статті 81 ЗУ «Про прокуратуру» є чинним, відповідач зобов`язаний \~застосовувати саме його при визначенні заробітної плати позивача, а не керуватися постановою КМУ від 31.05.2012р \~№505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», яка обмежує права позивача оскільки безпідставно занижує розміру його посадового окладу. Відтак, дії відповідача в частині нарахування грошового забезпечення позивача, виходячи з розміру посадового окладу, встановленого \~постановою КМУ №505, а не статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» є неправомірними, що не було взято до уваги судом першої інстанції. \~Зазначає, що право на отримання заробітної плати у розмірі, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» виникло у позивача \~з дня прийняття рішення №6-р/2020 у справі №1-223/2018 (2840/18) Конституційним Судом України \~- з 26.03.2020 року і не може бути поставлене в залежність від будь-яких інших обставин. Відповідач\~ подав до суду апеляційної інстанції\~ письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив\~ апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглянув справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, \~дослідивши докази по \~справі, вважає, що апеляційна скарга \~не підлягає \~задоволенню, з огляду на таке. Судом першої інстанції вірно встановлено, що [PERSON] \~проходив службу у Збройних Силах України з липня 2005 року. Згідно з наказом Міністерства оборони України № 271 від 30 березня 2016 року позивач увільнений від займаної посади та відряджений із залишенням на військовій службі до Генеральної прокуратури України (ас. 18). Наказом в.о. військового прокурора Південного регіону України № 203к від 14.04.2016 на підставі наказу Генерального прокурора України №138кк від 14.04.2016 позивача призначено слідчим військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України (а.с. 18). Наказом керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил №270к від 25 травня 2021 року позивача з 26 травня 2021 року звільнено з посади начальника першого відділу військової прокуратури Харківського гарнізону та органів прокуратури, виключено зі списків особового складу військової прокуратури об`єднаних сил, усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Василівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Запорізької області. (а.с. 16,17). Відповідно до довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил від 26.03.21р. позивач, працюючи на посаді начальника першого відділу військової прокуратури Харківського гарнізону в період з травня 2019 по квітень 2021 року \~\~отримував заробітну плату з розрахунку посадового окладу 6 600\~ грн. З вищезазначеної довідки, також, вбачається, що грошове забезпечення [PERSON] \~нараховувалось та виплачувалось відповідно до\~ постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов праці працівників прокуратури» від 31.05.2012\~ №505\~ , (посадовий оклад, надбавка за високі досягнення у праці та премія),\~ постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017\~ №704\~ (оклад за військове звання), Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, затвердженого\~ постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015\~ №1090\~ (надбавка за вислугу років),\~ постанови Кабінету Міністрів України «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» від 15.06.1994 № 414\~ (надбавка за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці). (а.с.19). Позивач, вважаючи, що відповідачем\~ безпідставно зменшено розмір його\~ заробітної плати за період з\~ 26 березня \~2020 року по 26 травня 2021 року, звернувся до суду з цим позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції\~ виходив з того, що\~ відповідач, нараховуючи та виплачуючи позивачу заробітну плату за період з 26.03.2020 р. по 26.05.2021 р., \~\~\~згідно із постановою від 31.05.2020 № 505 «Про порядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», враховуючи зміни внесені Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанови Кабінету Міністрів України щодо оплати праці прокурорів» від 30.08.2017 р. № 657, з розрахунку посадового окладу 6600 грн., діяв правомірно , в межах та спосіб, встановлені чинним законодавством. Суд апеляційної інстанції\~ погоджується з таким висновком суду першої інстанції\~ з наступних підстав. Згідно із ч. 2\~ ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені\~ Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VII\~ (далі - Закон № 1697-VII). Частиною 1\~ статті 81 Закону № 1697-VII\~ встановлено, що заробітна плата прокурорів регулюється цим\~ Законом\~ та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 2\~ ст. 81 Закону № 1697-VII, заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:\~ вислугу років;\~ виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Законом України № 113-ІХ від 19.09.2019 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»\~ (в подальшому\~ Закон України № 113-ІХ, який набрав чинності 25.09.2019 р., запроваджено реформування системи органів прокуратури та внесено зміни до\~ Закону України «Про прокуратуру»\~ 1697-VІІ від 14.10.2014 р., зокрема, замість системи органів прокуратури, яка складається з Генеральної прокуратури України, регіональних та місцевих прокуратур, після проведення атестації прокурорів передбачено побудову нової структури: Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (ст. 7 Закону № 1697-VІІ). Пунктом 66 вказаного\~ Закону № 113-ІХ\~ частину 3\~ статті 81 Закону № 1697-VІІ\~ викладено в такій редакції: «Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року». Відповідно до п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим\~ Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. Пунктом 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону\~ України № 113-ІХ\~ встановлено, що прокурори, які на день набрання чинності цим\~ Законом\~ займають посади прокурорів у регіональних прокуратурах чи місцевих прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в обласних прокуратурах чи окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Таким чином,\~ починаючи з 25.09.2019\~ р. (дата набрання чинності\~ Закону № 113-ІХ), отримання прокурорами посадового окладу у розмірі, встановленому\~ ст. 81 Закону № 1697-VІІ, пов`язано з набуттям ними статусу прокурорів окружної прокуратури, чому в свою чергу мало передувати переведення до таких окружних прокуратур, після проходження відповідної атестації. Аналіз\~ вищевказаних норм законодавства вказує, що оплата праці прокурорів, які до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури відповідно, працювали в Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах або військових прокуратурах, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, якою на час виникнення спірних відносин була\~ постанова Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 р.\~ «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» \~\~із урахуванням відповідних змін, внесених\~ постановами Кабінету Міністрів України № 763 від 30.09.2015 р. та\~ № 1013 від 09.12.2015 р. Суд апеляційної інстанції зазначає, що\~ Закон України\~ № 113-ІХ\~ є чинним, неконституційним\~ не визнавався, а тому підлягає застосуванню в спірних відносинах. Судовим розглядом встановлено, що позивача\~ звільнено\~ з посади начальника першого відділу військової прокуратури Харківського гарнізону. Доказів про переведення позивача до окружної прокуратури в спірний період матеріали справи не містять. Із\~ врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати за період з\~ 26.03.2020 р. до 26.05.2021 р. діяв на підставі та у спосіб передбачений чинним законодавством. Таким чином, суд, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права. Доводи апелянта про необхідність врахування у спірних правовідносинах\~ рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі № 6-р/2020\~ та про те, що\~ абзац 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113 в частині що стосується оплати праці працівників прокуратури є таким, що суперечить\~ ст. 131-1 Конституції України, суд\~ апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки з вищевказане рішення Конституційного Суду України чітко визначає неконституційним положення виключно Бюджетного Кодексу України,\~ інші нормативно-правові акти неконституційними вищевказаним рішенням не\~ визнані. Щодо інших доводів\~ апелянта суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Згідно із\~ ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Результат розгляду: denied