Рішення адміністративного суду від 2022-04-25 00:00:00+03

ФОП [PERSON] звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 26.05.2021 № 2695757/2393311051 про реєстрацію/відмову в реєстраціoї податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; - зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну ФОП [PERSON] (код [NUMBER] ) № 9 від 30.04.2021 в Єдиному реєстрі податкових накладних. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.10.2021 позов задоволено. До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2021 стягнуто на користь ФОП [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.; стягнуто на користь ФОП [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (правонаступник Головного управління Державної податкової служби у м. Києві) звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити. З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу у частині 6 000, 00 грн. є обґрунтованим та підтверджується наданими доказами. При цьому, 6 000, 00 грн. є співмірною сумою ціні позову, складності справи та фактичному об`єму наданих послуг, у зв`язку із чим заява про відшкодування судових витрат підлягає задоволенню. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване додаткове рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не досліджено повно та належно співмірність послуг категоріям складності справи. Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі. Відповідно до статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, законодавцем включено витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України). Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, на переконання колегії суддів, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що 30.03.2021 між адвокатом Адамович Оксаною Вікторівною (далі - адвокат) та ФОП [PERSON] (далі - клієнт) укладено договір № 2/03 про надання правничої допомоги (далі - договір), відповідно до умов якого адвокат зобов`язався надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язався оплатити такі послуги у порядку та в строки встановлені договором. У розділах 2, 3 договору визначені обов`язки сторін договору, а у розділі 4 договору визначено порядок здійснення розрахунків, зокрема, пунктом 4.1. цього розділу передбачено, що за надання правничої допомоги, передбаченої розділом 1 договору, клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір якого визначається в додаткових угодах до договору в залежності від обсягу наданих послуг. Пунктом 4.2. договору передбачено, що фактичні витрати та їх розмір, пов`язані із наданням правничої допомоги, передбаченої пунктом 1.5. договору, визначаються за взаємним погодженням сторін в акті приймання-передачі наданих послуг та оплачуються безпосередньо клієнтом. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2021 між адвокатом та клієнтом за договором укладено додаткову угоду № 3 до договору, відповідно до умов якої сторонами погоджено обсяг необхідної правової (правничої) допомоги. Відповідно до рахунку-фактури № 09 від 17.11.2021 позивачу надано правову допомогу згідно договору № 3 від 01.07.2021 до договору № 2/03 від 30.03.2021 на загальну суму 6 000, 00 грн., які сплачені позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №206 від 17.11.2021 та заключною випискою з банківського рахунку. Також, з наданої суду першої інстанції копії акта № 2 приймання-передачі наданих послуг від 17.11.2021 вбачається, що адвокатом надано наступні послуги: - правовий аналіз правомірності рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 27502/2393311051/2 від 14.06.2021, кількість годин - 1 година, вартість - 1 500,00 грн.; - вивчення та аналіз судової практики і судових рішень з аналогічних питань, узгодження з клієнтом позиції у справі, кількість годин - 1 година, вартість - 1 500,00 грн.; - підготовка позовної заяви до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправним та зобов`язання вчинити дії, кількість годин - 2 години, вартість - 3 000, 00 грн. Більш того, представником позивача до заяви про ухвалення додаткового рішення суду додано копію розрахунку витрат для складання акта № 2 приймання-передачі наданих послуг від 16.11.2021. Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: denied