Рішення адміністративного суду від 2022-02-16 00:00:00+02

В червні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до відділу поліції №1 Подільського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Одеській області (далі ВП), Головного управління національної поліції в Одеській області (далі ГУНП), в якому просила: скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автономному режимі серії БАБ №935870 від 24.05.2021 року та постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №935871 від 24.05.2021 року, згідно яких [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 510 грн.. В обгрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що про винесені постанови по справах про адміністративні правопорушення вона дізналась лише коли тримала їх поштовим листом 05 червня 2021 року. Дійсно, 24 травня 2021 року в 00 годин 30 хвилин в с.Троїцьке Любашівського району Одеської області по вул.Незалежності автомобіль під її керуванням зупинили працівники поліції, хоча вона не порушувала будь-яких правил дорожнього руху. Будь-яких претензій з боку працівників поліції щодо технічного стану автомобіля не було, тим більше про неробочу лампу лівої фари в режимі ближнього світла фар та про не ввімкнення світлової сигналізації під час зупинки. Якби вона вчинила адміністративне правопорушення, то згідно ст.258 КУпАП розгляд справи мав би відбутись на місці вчинення правопорушення. 25 травня 2021 року вона звернулась до відділу поліції із проханням пояснити, за що в неї вилучили посвідчення водія. Після цього, в кабінеті поліцейський дописав протокол про адміністративне правопорушення відносно неї та сказав, що ще буде й постанова по справі про адміністративне правопорушення. Вона попросила надати їй докази вчинення правопорушення, на що їй було відмовлено і повідомлено, що постанови вона отримає поштою. Позивачка вважає, що вона ніякого адміністративного правопорушення не вчиняла, а тому просила її позов задовольнити повністю. Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 16 вересня 2021 року позов задоволено. Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю. Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення в частині з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено, що постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №935871 від 24 травня 2021 року було складено відносно [PERSON] , яка 24.05.2021 року о 00 годин 32 хвилини в с.Троїцьке по вул.Незалежності керувала автомобілем Mersedes Vito, у якого у темну пору доби не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла фар, чим порушила п.п.31 4.3. «В» ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП. Прийняте рішення по справі приєднано згідно ч.2 ст.36 КУпАП до постанови БАБ №935870. Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 935870 від 24 травня 2021 року було складено відносно [PERSON] , яка 24.05.2021 року о 00 годин 32 хвилини в с.Троїцьке по вул. Незалежності керуючи автомобілем Mersedes Vito, зупинилася на вимогу поліцейського без дотримання ПДР, а саме не увімкнула аварійну світлову сигналізацію, чим порушила п.п.9.9 «Б» ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Прийнятим рішенням по справі застосовано до [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.. Винесення вказаних постанов і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів (показань свідків, актів огляду, відео- чи фотофікасації з бодікамер), щодо вчинення [PERSON] адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст. 122 КУпАП відповідачами суду не надано. Колегія суддів частково не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України лише в частині, з огляду на таке. Відповідно до ч.2\~ ст.19 Конституції України\~ органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~ Конституцією\~ та законами України. Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~ Конституцією\~ та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно п.8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР України). Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Так, приймаючи спірну постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №935871 від 24 травня 2021 року, відповідачем зазначено, що [PERSON] 24.05.2021 року о 00 годин 32 хвилини в с.Троїцьке по вул.Незалежності керувала автомобілем Mersedes Vito, у якого у темну пору доби не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла фар, чим порушила п.п. 31 4.3. «В» ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП. Відповідно до ч.1 ст.121 КУпАП (порушення водієм правил керування транспортним засобом, правил користування ременями безпеки або мотошоломами) керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п.31.1 (ТЕХНІЧНИЙ СТАН ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ ТА ЇХ ОБЛАДНАННЯ) ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Згідно до п.31.4 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: зовнішні світлові прилади: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла (п.31.4.3 ПДР України «в»). Під час апеляційного провадження позивачкою наголошено на запереченні факту вчинення порушення вимог ч.1 ст.121 КУпАП щодо експлуатації транспортного засобу з технічною несправністю, а саме: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла. Поряд з цим, будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП в контексті п.31.4.3 ПДР України «в» справа не містить. Наявність вищевказаного порушення також не вбачається з відеозапису, наданого апелянтом суду, вказаний запис не містить зйомки передньої частини автомобіля в будь-який проміжок часу. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за порушення п.31.4.3 ПДР України «в» та наявність підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №935871 від 24 травня 2021 року. Разом з тим, стосовно постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №935870 від 24 травня 2021 року колегія суддів зазначає таке. Так, приймаючи вказану постанову відповідач зазначив, що [PERSON] 24.05.2021 року о 00 годин 32 хвилини в с.Троїцьке по вул.Незалежності, керуючи автомобілем Mersedes Vito, зупинилася на вимогу поліцейського без дотримання ПДР, а саме: не увімкнула аварійну світлову сигналізацію, чим порушила п.п. 9.9 «Б» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП. Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Положеннями п.п.9.9 «Б» ПДР України передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар. З аналізу наведеного вбачається, що у випадку зупинення учасника дорожнього руху поліцейським, в тому числі у зв`язку з порушенням першим правил дорожнього руху, таким учасником в обов`язковому порядку повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація. При цьому, на думку колегії суддів та з огляду на ту обставину, що аварійна світлова сигналізація є попереджувальним сигналом (п.9.1 ПДР України), зазначена світлова сигналізація повинна бути ввімкненою на протязі всього часового періоду, на протязі якого особа притягується до відповідальності з метою попередження інших учасників руху про вказану обставину. Відповідно до ч.2\~ ст.77 КАС України\~ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Факт вчинення позивачкою вказаного порушення підпункту п.п.9.9 «Б» ПДР України та вчинення нею правопорушення за ч.2\~ ст.122 КпАП України\~ підтверджується відеозаписом, що надано відповідачем та міститься в справі, тому доводи позивачки про те, що постанова винесена за відсутності належних та допустимих доказів є безпідставними. Крім того, вказані обставини підтверджуються рапортами поліцейських ВП Дяченка Д. та Пелиха О., які містяться в матеріалах справи (а.с.31). При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивачки та ту обставину, що вказані рапорти були складені значно пізніше події вчинення правопорушення (в липні 2021 року), оскільки така обставина не впливає на спірні правовідносини, а діючим законодавством не передбачено заборони на складання рапортів в зазначені строки. Також, колегія суддів вважає безпідставним довід (зазначено в судовому засіданні апеляційного суду) позивачки з приводу того, що саме працівник поліції сказав вимкнути аварійну світлову сигналізацію, з огляду на відсутність жодних доказів цього. Враховуючи все вищевикладене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність в діях позивачки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 статті 122 КпАП України, водночас, відповідач діяв у межах та у спосіб, які передбачені чинним законодавством України, а вказана постанова про адміністративне правопорушення відповідає вимогам КУпАП, тому не підлягає скасуванню. Отже, приймаючи до уваги все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування постанов є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню лише в частині. З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції частково неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права в частині, що призвело до частково неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Результат розгляду: partial