Рішення адміністративного суду від 2022-04-18 00:00:00+03

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 25.01.2022 серії БАБ №608095, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121, ч. 6 ст.121, ч. 2 ст.122, ст.125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 850,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що згідно оскаржуваної постанови, 25.01.2022 о 17.44 год. позивач керував транспортним засобом ВАЗ-21043, р.н. [NUMBER] , в якого в темну пору доби не працювала підсвітка державного номерного знаку, що не дає змоги розпізнати символи з відстані 20 м, чим порушив п. 30.2 ПДР України, не працювала фара заднього габаритного ліхтаря, чим порушив п.31.6б ПДР України, а також під час зупинки транспортного засобу на вимогу працівника поліції, не увімкнув аварійний світловий сигнал, що є порушенням п. 9.9.8 ПДР України, та під час перевірки поліцейським транспортного засобу в порушення п.31.4.7 ПДР України була відсутня медична аптечка. Із вказаною постановою позивач не погоджується, вважає її безпідставною та протиправною. Вказує на те, що після зупинки його транспортного засобу працівник поліції повідомив його про те, що номерний знак не підсвічується та не проглядається з відстані 20 м. Однак це не відповідає дійсності, оскільки лампочки були справні та знак було чітко видно. При цьому, відповідних замірів працівниками поліції для встановлення можливості розпізнати знаки з відстані 20 м не проводилися та треті особи не залучалися. Крім того, в подальшому, з метою отримання копії постанови позивач звернувся до Заліщицького відділення поліції, після чого ознайомившись з постановою, дізнався про інші правопорушення, які ставляться йому в вину. Позивача безпідставно притягнули до відповідальності, оскільки аварійний сигнал був увімкнений, перевірка наявності чи відсутності медичної аптечки не проводилася, автомобіль був технічно справний, в тому числі і фара заднього габаритного ліхтаря. Таким чином висновки інспектора не відповідають дійсним обставинам справи постанова є незаконною і не обґрунтованою, складена за відсутності доказів, тому є такою, що підлягає скасуванню. Ухвалою судді від 03.02.2022 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 23.02.2022 замінено відповідача по справі Управління патрульної поліції в Тернопільській області на належного відповідача - Головне управління Національної поліції України в Тернопільській області. Цією ж ухвалою витребувано у Головне управління Національної поліції України в Тернопільській області відеозапис, наявний у матеріалах справи про вчинення [PERSON] адміністративних правопорушень за ч.ч. 1, 6 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ст.. 125 КУпАП. 04.04.2022 судом отримано та зареєстровано відзив на позов, згідно якого, Головне управління Національної поліції в Тернопільській області позову не визнає, заперечує проти нього та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки при складанні оскаржуваної постанови інспектор діяв виключно на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, тому постанова винесена з дотриманням та у повній відповідності нормам матеріального і процесуального права і до скасування не підлягає. Вимог ухвали суду від 23.02.2022 в частині витребування доказів (відеозапису події) відповідач не виконав, жодним чином це не обґрунтовуючи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду із заявою у якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, у відзиві просив суд розгляд справи проводити без участі представника. Зважаючи на встановлені законом строки розгляду справи, враховуючи вимоги ст.205 КАС України, суд вважає за можливе розгляд справи провести без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши позовну заяву та наявні у ній письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних міркувань. Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцієюта законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Судом встановлено, що згідно постанови серії БАБ №608095 від 25.01.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, [PERSON] , [INFO] , проживаючий в [ADDRESS] , 25.01.2022 о 17 год. 40 хв. в с. Добрівляни по вул. Національного відродження керував транспортним засобом ВАЗ-21043, р.н. [NUMBER] , в якого в темну пору доби не працювала підсвітка державного номерного знака, що не дає змоги розпізнати символи з відстані 20м, чим порушив вимоги п. 30.2 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.6 ст.121 КУпАП, також в транспортного засобу не працювала фара заднього габаритного ліхтаря, що є порушенням вимог п.31.6 ПДР України за що передбачена відповідальність ч.1 ст.121 КУпАП, під час зупинки транспортного засобу на вимогу працівників поліції водій не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.9.9.8 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП, та під час перевірки була відсутня медична аптечка, чим порушив вимоги п.31.4.7 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП. На підставі ст.36 КУпАП до [PERSON] застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань. Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними, якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно п. 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем Правил дорожнього руху України. Відповідно до ч. 3 статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався). Судом встановлено, що в оскаржуваній постанові зазначено про те, що до постанови додається відео з нагрудної камери, однак відповідач не надав такий відеозапис суду. Інших доказів, якими б підтверджувалось вчинення позивачем вищезгаданих адміністративних правопорушень, у матеріалах справи немає. Саме відповідач зобов`язаний довести суду правомірність своїх дій під час складання оскаржуваної постанови та наявність у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення. При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні певного правопорушення, адже діючи таким чином суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 62 Конституції України встановлює, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а). З огляду на зазначене, вина позивача у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч.1 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП, не доведена та не підтверджується належними доказами, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності. Відповідно до положень частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний, зокрема, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Тому,

Результат розгляду: granted