Рішення адміністративного суду від 2023-04-13 00:00:00+03

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2022 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 та 4 ч. 1 ст. 170 КАС України. (а.с. 11) Не погодившись з цією ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, прийняти рішення, яким задовольнити позов. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що 25.07.2022 відповідачем відносно нього складено постанову № 22 про накладення адміністративного стягнення відповідно до ст. 152 КУпАП, якою накладено штраф у розмірі 1360 грн, яку оскаржено до виконкому Миколаївської міської ради Синельниківського району. Водночас вважає, що він ніколи не порушував державні стандарти, норми правил у сфері благоустрою місцевої територіальної громади, оскільки 15.07.2022 не викидав сміття, а відвіз його додому. Також, вважає, що оскаржена ним ухвала суду порушує ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ Постановою Адміністративної комісії при виконкомі Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 25 липня 2022 року № 22 позивача притягнуто да адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1360 грн. (а.с. 4) 5 серпня 2022 року зазначену постанову позивачем оскаржено до виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, рішенням якого від 12 серпня 2022 року № 36 постанову адміністративної комісії від 25 липня 2022 року № 22 залишено без змін. (а.с. 8) 22 серпня 2022 року до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов [PERSON] до Адміністративної комісії при виконкомі Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, в якому позивач просив скасувати постанову відповідача від 25.07.2022 № 22 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1360 грн і закриття провадження у справі. Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2022 року відмовлено у відкритті провадження за позовом [PERSON] до Адміністративної комісії при виконкомі Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Відмовляючи у відкритті провадження за позовом суд виходив з того, що позивач скористався своїм правом на оскарження постанови, оскарживши її до виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Положеннями п. 6 ч. 1, ч. 2 ст. 171 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає підстав, зокрема для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі. Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд виходив з того, що позивач скористався своїм правом на оскарження постанови, оскарживши її до виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Як зазначалось вище, позивачем оскаржено до суду постанову Адміністративної комісії при виконкомі Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області \~від 25 липня 2022 року № 22 про накладення адміністративного на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1360 грн. \~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, \~постанову адміністративної комісії у виконавчий комітет (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) відповідної ради або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Отже, з аналізу зазначеної вище норми можна зробити висновок, що вона не містить заборони щодо оскарження постанови адміністративної комісії до суду після її оскарження у виконавчий комітет відповідної ради. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. За унормуванням п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України, якою визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). Отже, КАС України не містить жодних застережень щодо неможливості судового оскарження рішення про притягнення до адміністративної відповідальності у випадку попереднього використання особою можливості оскарження цього рішення у позасудовому порядку відповідно до ст. 288 КУпАП. Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається "належний суд", тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу. Отже, посилання суду першої інстанції на п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, як підставу для відмови у відкритті провадження у справі, є помилковим. Крім того, за унормуванням п. 4 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Аналіз наведених вище положень КАС України свідчить про те, що кожна особа наділена правом на звернення до суду, якщо вважає, що суб`єкт владних повноважень своїми рішеннями, діями або бездіяльністю допустив порушення її прав. При цьому таке право не є абсолютним. Так, законодавцем з метою недопущення можливості ухвалення декількох судових рішень у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав встановлено певні правові обмеження у разі виявлення судом тотожних справ, які перебувають на розгляді у цьому або іншому адміністративному суді. Разом з цим, відмова у відкритті провадження у справі за вказаних обставин можлива лише за наявності таких умов у їх сукупності, а саме: спір у справі повинен бути між тими самими сторонами; спір у справі повинен бути з одним і тим же предметом та поданий з тих самих підстав. Водночас, відсутність хоча б однієї з названих ознак виключає можливість відмови у відкритті провадження за заявленим позовом. Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до суду з аналогічним спором між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Отже, п. 4 ч. 1 ст. 170 КАС України також не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до зазначеної норми КАС України. Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді. Європейський суд з прав людини у своїй практиці також наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати, як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто при розгляді справи адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача. ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ З огляду на викладене колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про помилковість ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2022 року, якою відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 170 КАС України. Згідно з ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції. Відповідно до положень частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. З урахуванням наведених обставин у сукупності, суд апеляційної інстанції зауважує, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому, враховуючи межі розгляду судом апеляційної інстанції та його повноваження щодо перегляду ухвал суду першої інстанції, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржене судове рішення скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial