Рішення адміністративного суду від 2022-02-23 00:00:00+02

Позивач, [PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частина [NUMBER] , в якому просив суд: - визнати протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з 01.03.2018 по 26.02.2019 \~включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4019 гривень 62 копійки, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078. - зобов`язати військову частину [NUMBER] нарахувати і виплатити на користь [PERSON] щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4019 гривень 62 копійки за період з 01.03.2018 по 26.02.2019 включно в сумі 47948 гривень 32 копійки, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 "Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 з урахуванням раніше виплачених сум. - зобов`язати військову частину [NUMBER] подати звіт про виконання судового рішення. В обґрунтування позову зазначено, що бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з 01.03.2018 по 26.02.2019 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4019 гривень 62 копійки, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 є протиправною та такою, що порушує права позивача. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 закрито провадження в адміністративній справі за позовом [PERSON] до Військової частина [NUMBER] про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Роз`яснено позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Не погодившись з вказаною ухвалою, позивачем [PERSON] подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем виконано рішення по справі № 520/4598/2020 в частині задоволення позовних вимог, відтак у позивача не існує підстав для звернення до суду із заявою про визнання дій відповідача протиправними. Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що підстави для закриття провадження у справі відсутні, оскільки вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4019,62 грн. за період 01.03.2018 по 26.02.2019 у справі № 520/4598/2020 не розглядались. Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу скаргу, відповідач зазначає, що в межах розгляду справи № 520/4598/2020 позивач зазначав про фіксовану індексацію грошового забезпечення у розмірі 3815 грн. 22 коп., в межах даної справи вже зазначає фіксовану індексацію грошового забезпечення у розмірі \~4019 грн. 62 коп., тобто суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження в адміністративній справі, оскільки спір виник між тими самими сторонами, про той чамий предмет і з тих самих підстав. Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню. Відповідно до положень ч. 4\~ ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] в період з 14.04.2016 по 26.02.2019 проходив військову службу в Збройних Силах України, що підтверджується наказами командира військової частини [NUMBER] № 75 від 14.04.2016 та № 42 від 26.02.2019. 26.02.2019 позивач звернувся із відповідною заявою до відповідача про виплату індексації грошового забезпечення. Листом № 225/11/48 від 22.01.2020 відповідач повідомив позивача про те, що військова частина не має підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 26.02.2016 по 28.02.2018 згідно телеграми Департаменту фінансів № 248/1485 від 26.03.2018. Вважаючи в зазначеному порушення своїх прав, позивач звернувся за їх захистом до суду. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 по справі №520/4598/2020 адміністративний позов [PERSON] до військової частини [NUMBER] про визнання дій протиправними, стягнення суми задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини [NUMBER] щодо не нарахування та не виплати в повному обсязі [PERSON] індексації грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 26.02.2019 включно. Стягнуто з військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 26.02.2019. В задоволенні решти позовних вимог \~відмовлено. Відповідно до ч.4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 апеляційну скаргу позивача та відповідача залишено без задоволення, рішення ХОАС від 27.05.2020 залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 13.01.2021 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі за позовом [PERSON] до військової частини [NUMBER] про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовлено. Також встановлено, що постановою державного виконавця Шевченківського відділу державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Харків) Грар Ю.В. від 11.02.2021 відкрито ВП № 64430601 на підставі виконавчого листа від 27.05.2020 по справі № 520/4598/2020. 03 березня 2021 року військовою частиною [NUMBER] на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 по справі № 520/4598/2020 виплачено на користь [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 26.02.2019 в сумі 74392,63 грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем. Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Грар Ю.В. від 30.03.2021 закінчено ВП № 64430601. Позивач, вважаючи порушення своїх прав в невиплаті щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення в розмірі 4019,62 грн. в період з 01.03.2018 по 26.02.2019 в загальному розмірі 47948,32 грн., а в виплаті тільки поточної індексації грошового забезпечення в загальній сумі 208,16 грн., звернувся за їх захистом до суду. Слід зазначити, що фактичною підставою звернення заявника до суду з даним позовом є неналежне, на думку позивача, здійснення позивачем нарахування відповідачем індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.02.2019, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 року по справі № 520/4598/2020. Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з наявності рішення суду, що набрало законної сили, якими вже вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав в межах даних правовідносин. Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне. Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Отже, набрання постановою суду законної сили створює наступні правові наслідки, а саме: вирішується спір між сторонами, постанова суду стає загальнообов`язковою, є незмінною та остаточною та може бути виконана примусово. Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частина 1 статті 382 КАС України передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Отже, приписами ст. ст. 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (ч. 1-2 ст. 382 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ч. 1 ст. 383 КАС України). З аналізу норм статей 382-383 КАС України встановлено видокремлення таких видів судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України). Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382, 383), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що предмет позову щодо визнання протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення [PERSON] за період з 01.03.2018 по 26.02.2019 \~включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4019 гривень 62 копійки, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 та зобов`язання військової частини [NUMBER] нарахувати і виплатити на користь [PERSON] щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4019 гривень 62 копійки за період з 01.03.2018 по 26.02.2019 включно в сумі 47948 гривень 32 копійки, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 "Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 з урахуванням раніше виплачених сум, фактично спрямований на належне виконання іншого судового рішення по адміністративній справі № 520/4598/2020. Тобто, спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. Крім того, позивач має право звертатись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідною заявою, а не пред`являти новий адміністративний позов. Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судових рішень, в окремому судовому провадженні не розглядаються. Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15. Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 238 КАС України, суддя закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав . Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що в даному випадку наявне рішення суду, що набрало законної сили, якими вже вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, через що наявні правові підстави для закриття провадження відповідно до п.4 ч.1 ст. 238 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України, повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права. Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Результат розгляду: denied