Рішення адміністративного суду від 2022-08-22 00:00:00+03

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив прийняти рішення про примусове видворення громадянина Республіки Молдова [PERSON] , [INFO] , за межі території України. В обґрунтування позову зазначав, що 10.08.2022 року в ході здійснення контролю за виконанням іноземцями рішень про примусове повернення з України працівниками УДМС у Чернівецькій області виявлено громадянина Республіки Молдова [PERSON] , який не виконав рішення про примусове повернення його з території України від 28.07.2022 року і знаходиться на території України незаконно, чим порушує встановлені правила перебування іноземців на території України. Крім того, в ході перевірки стало відомо про те, що громадянин Республіки Молдова [PERSON] здійснив перетин державного кордону України в напрямку «в`їзд» 24.01.2012 року через КПП «Мамалига». При цьому, громадянин Республіки Молдова [PERSON] з 2012 року не виїжджав з території України, тобто знаходився нелегально, а саме більше ніж 90 днів протягом 180 днів на території України, що в свою чергу веде до грубого порушення вимог п.16 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Постановою начальника Чернівецького відділу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області від 28.07.2022 року відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. В подальшому, 28.07.2022 року керівництвом УДМС України в Чернівецькій області прийнято рішення про примусове повернення громадянина Республіки Молдова [PERSON] до країни походження, зобов`язавши письмово залишити територію України у термін до 07.08.2022 року. Однак, самостійно у чітко визначені терміни громадянин Республіки Молдова [PERSON] територію України не покинув. Таким чином, позивач вважає наявними підстави для примусового видворення відповідача. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач в судовому засіданні своїми поясненнями підтвердив обставини, які стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що громадянин Республіки Молдова [PERSON] здійснив перетин державного кордону України в напрямку «в`їзд» 24.01.2012 року через КПП «Мамалига» й відповідно після цієї дати з території України не виїжджав, тобто знаходився нелегально, а саме більше ніж 90 днів протягом 180 днів на території України, що в свою чергу веде до грубого порушення вимог п.16 ст.4 Закону України №3773-VI. Постановою начальника Чернівецького відділу Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області від 28.07.2022 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП та 28.07.2022 року керівництвом УДМС України в Чернівецькій області прийнято рішення про примусове повернення громадянина Республіки Молдова [PERSON] до країни походження, зобов`язавши письмово залишити територію України у термін до 07.08.2022 року. Разом з тим, у вказаний в рішенні строк відповідач рішення добровільно не виконав та 10.08.2022 року був виявлений працівниками міграційної служби. Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». З системного аналізу положень ст.ст.26, 30 вказаного Закону вбачається, що примусовому видворенню іноземця повинні передувати\~\~дві обставини, а саме: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто, із аналізу наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення. Як вже було встановлено судом, 28.07.2022 року позивачем було прийнято рішення про примусове повернення відповідача до країни походження або третьої країни та зобов`язано відповідача покинути територію України у строк до 07.08.2022 року. Копію вказаного рішення відповідачем отримано, що підтверджується відповідною відміткою у вказаному рішення та відсутні докази, що вказане рішення було оскаржене. Отже, надані представником позивача докази та пояснення відповідача в судовому засіданні свідчать про те, що відповідач перебуваючи на території України нелегально та не маючи дійсного закордонного паспорта, ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України та виконання рішення про примусове повернення, а тому підлягає видворенню за межі території України. Будь-яких доказів, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Враховуючи обставини справи, рішення суду в частині видворення слід допустити до негайного виконання відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України. На підставі вище викладеного та

Результат розгляду: granted