Рішення адміністративного суду від 2023-07-25 00:00:00+03

01 березня 2023 року від представника позивача до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. 09.03.2023р. у вказаній справі Піщанський районний суд Вінницької області ухвалив додаткове рішення, яким відмовив у задоволені заяви представника позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи за позовом [PERSON] до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням, представником позивача подано на зазначене додаткове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву позивача про ухвалення додаткового рішення та стягнути з відповідач на його користь понесені витрати на правничу допомогу. В обґрунтування скарги апелянт вказує, що суд формально поставився до наданих заявником доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в цій справі. Суд першої інстанції на думку апелянта односторонньо оцінив надані позивачем документи, не врахував, що розмір гонорару адвоката було визначено у Договорі №2 про надання правової допомоги від 07.01.2023р. у фіксованому розмірі, тому розширений перелік усього комплексу робіт не зазначено, оскільки останній не впливає на розмір гонорару. На підставі ст.311 КАС України, справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами. За приписами ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до п.3 ч.1 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Ухвалюючи додаткове рішення у даній справі про відмову у задоволенні заяви представника позивача Рудого Р.П., суд першої інстанції, проаналізувавши приписи ст.ст.132, 134, 139 КАС України, прийнявши до уваги надані позивачем письмові докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, вважав, що позивачем в обґрунтування заявленої вартості правової допомоги не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження фактичного обсягу наданої правової допомоги, не надано опису виконаних робіт, також розрахунку понесених витрат, в тому числі за певний вид наданої послуги та витрачений час із зазначенням погодинної вартості правової допомоги, наданої справи, у зв`язку із чим зробив висновок про не доведення позивачем документально понесення ним в рамках цієї справи витрат на правничу допомогу. Надаючи оцінку обґрунтованості висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. У відповідності до п.3 ч.1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Частина третя статті 252 КАС України закріплює порядок ухвалення додаткового рішення. Згідно з ч.4 ст.252 КАС України, про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Як визначено ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Колегія суддів враховує, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції основним рішенням задовольнив позов [PERSON] , відтак позивач має право на відшкодування понесених ним судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у розумінні приписів ч.1 ст.139 КАС України. Згідно з приписами ч.1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються також із витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України. В силу приписів ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В контексті надання оцінки доводам апеляційної скарги, судова колегія зауважує, згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року 5076-VI (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI). Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано: ордер про надання правничої (правової) допомоги; Договір про надання правової допомоги від 07.01.2023 року, відповідно до п.4.2 якого, розмір гонорару визначено в твердій грошовій сумі, яка складає 2000,00 грн; квитанція №2 від 07.01.2023 року про отримання адвокатом від позивача суми гонорару (а.с.12-16). Дослідивши наявні у справі докази, надані в обґрунтування й доведення витрат на правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом цієї справи в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу, який позивач просив стягнути з суб`єкта владних повноважень у сумі 2000,00 грн. був узгоджений умовами відповідного договору у фіксованій сумі, підтверджений складеною квитанцією про його сплату, як розрахунковим документом. В контексті викладеного, апеляційний суд також приймає до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 16.11.2022р. у справі №922/1964/21, згідно яких учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Отже, проаналізувавши надані позивачем документа, приймаючи до уваги правові висновки ВП ВС у постанові від 16.11.2022р. по справі №922/1964/21, колегія суддів вважає, що оскільки в даному випадку розмір винагороди за надання правової допомоги був визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, отже є визначеним, то такий не змінюється в залежності (не залежить) від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, відтак обов`язкове надання детального опису робіт, про необхідність якого зазначав суд першої інстанції, не є ґрунтовним у спірному випадку. З огляду на викладене, наявними у справі документами позивачем доведено факт надання йому правової допомоги, пов`язаної із представництвом інтересів [PERSON] щодо розгляду цієї справи в суді першої інстанції (зокрема у вигляді складання відповідних процесуальних документів необхідних для звернення до суду), понесення витрат на правову допомогу адвоката в розглядуваній справі (квитанція №2 від 07.01.2023), розкривають зміст та обсяг наданих послуг (обсяг виконаних робіт/наданих послуг). Відповідач (а.с.135-139), заперечуючи щодо задоволення вимоги заявника відносно відшкодування витрат на правову допомогу, не навів відповідних обгрунтувань, а зазначені в письмових \~поясненнях доводи не спростовують підставність заявленого до відшкодування розміру гонорару. Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки вищевказаним обставин. Відтак, наявні підстави для відшкодування позивачу понесених ним у зв`язку із розглядом цієї справи в суді першої інстанції витрат на правничу допомогу. Висновуючись з приводу розміру судових витрат, які підлягають відшкодуванню на користь позивача, колегія суддів враховує, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Результат розгляду: granted