Рішення адміністративного суду від 2022-04-15 00:00:00+03

В поданому до суду адміністративному позові позивач просив суд винести рішення, яким: - визнати протиправним та скасувати рішення Магальської сільської ради № 18/6-9/21 від 09.07.2021 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність"; - зобов`язати Магальську сільську раду Магальської об`єднаної територіальної громади, Чернівецького району, Чернівецької області затвердити погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення та передати у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 7323086300:02:009:0044 площею 1,4815 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Магальської сільської ради за межами с.Рідківці, Чернівецького району Чернівецької області. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Магальської сільської ради № 18/6-9/21 від 09.07.2021 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність". Зобов`язано Магальську сільську раду Магальської об`єднаної територіальної громади, Чернівецького району, Чернівецької області затвердити погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення та передати у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 7323086300:02:009:0044 площею 1,4815 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Магальської сільської ради за межами с.Рідківці, Чернівецького району Чернівецької області. Стягнуто з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір, згідно квитанції №0.0.2232614518.1 від 16.08.2021 р., у розмірі 908 грн та витрати на правову допомогу у сумі 3000 гривень. Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Колегія суддів не переглядає правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, оскільки не входить до предмету апеляційного оскарження. Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 15.01.2020 р. №24-132/14-20-сг надано позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами с.Рідківці, Магальської сільської ради, Новоселицького району Чернівецької області, орієнтовний розмір становить 1,80 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 5). 30.01.2020 р. ТзОВ "Глобус КО" розроблено технічну документацію із землеустрою (проект землеустрою) щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,4815 га, кадастровий номер 7323086300:02:005:0044, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Магальської сільської ради, за межами с.Рідківці, Магальської сільської ради, Новоселицького району Чернівецької області. (а.с. 8-21). Згідно висновку експерта державної експертизи [PERSON] від 14.02.2020 р. №1842/82-18 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,4815 га, кадастровий номер 7323086300:02:005:0044, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Магальської сільської ради, за межами с.Рідківці, Магальської сільської ради, Новоселицького району Чернівецької області. (а.с. 17). 01.07.2021 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передання у приватну власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 7323086300:02:009:0044 площею 1,4815 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Магальської сільської ради за межами с.Рідківці, Чернівецького району Чернівецької області. (а.с. 7). 09.07.2021 р. відповідачем прийнято рішення №18/6-9/21 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність", яким доручено земельній комісії вивчити питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, розташованої на території Магальської сільської ради за межами с. Рідківці, Чернівецького району Чернівецької області для ведення особистого селянського господарства площею 1,4815 га кадастровий номер 7323086300:02:009:0044. (а.с. 22). Матеріали справи містять рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 22.02.2021 р. в адміністративній справі №600/1745/20-а за позовом [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, яким позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №24-2299/14-20-СГ від 11.08.2020 року. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області повторно розглянути заяву про затвердження погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення з подальшою передачею у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 7323086300:02:005:0044 площею 1,4815 га для ведення особистого селянського господарства на території Магальської сіслької ради за межами с.Рідківці, Новоселицького району Чернівецької області, та прийняти законне і вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. В решті позову відмовлено. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, пропорційно від задоволених позовних вимог, в сумі 420,50 грн згідно квитанції №51164142 від 26.08.2020 року. (а.с. 23-26). Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не прийняв відповідного рішення за результатами розгляду по суті заяви позивача від 05.07.2021 р., а тому рішення Магальської сільської ради №18/6-9/21 від 09.07.2021 року, яким доручено земельній комісії вивчити питання щодо затвердження проекту землеустрою на земельну ділянку, є таким, яке не передбачене ст.186 Земельного кодексу України, отже є протиправним та підлягає скасуванню. У зв`язку з цим, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є зобов`язання відповідача затвердити погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення та передати у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 7323086300:02:009:0044 площею 1,4815 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Магальської сільської ради за межами с Рідківці, Чернівецького району Чернівецької області. Розглядаючи спір, апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону. Статтями 2 та 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Статтею 118 ЗК України передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Зокрема, відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Частиною восьмою статті 118 ЗК України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Згідно частини першої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до положень частин четвертої, п`ятої та шостої статті 186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Згідно частини сьомої статті 186-1 ЗК України органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій"; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк. Відповідно до частини восьмої статті 186-1 ЗК України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки. Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження. Згідно частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Частиною десятою статті 118 ЗК України передбачено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Аналіз наведених положень свідчить про те, що законодавцем визначено процедуру набуття громадянами у власність земельних ділянок із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства. Так, зокрема, після отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, наданого уповноваженим органом за заявою особи, яка зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою, розробляється проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Указаний проект потребує погодження з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Після цього у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орган виконавчої влади, який передає земельну ділянку державної власності у власність, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. При цьому законодавцем не передбачено підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. Водночас підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (частина шоста статті 186-1 ЗК України). Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №480/313/19, яку суд враховує в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до норм частини першої ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Згідно з частинами 1, 2 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Виходячи з наведеного вище, рішення про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою належить до виключних повноважень сільської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні. Рішення, дії або бездіяльність міської ради про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, надання земельних ділянок, залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Так судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] не було прийнято. З наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач не розглянув заяву позивача по суті про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,4815 га для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Магальської сільської ради за межами с. Рідківці, Чернівецького району, Чернівецької області у встановлені законом строки, чим порушив норми чинного законодавства. Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що рішення Магальської сільської ради №18/6-9/21 від 09.07.2021 р. "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність" не містить законодавчо визначених підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню. Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, колегія суддів зазначає таке. Згідно підпунктів 2, 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Частиною четвертою статті 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Згідно з статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 8 Конституції України, закріплено що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом. У судовому рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Олссон проти Швеції" від 24 березня 1988 року (скарга №10465/83) зазначено, що серед вимог, які суд визначив як такі, що випливають з фрази "передбачено законом", є наступні: - будь-яка норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію; - фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципу верховенства права. У внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічної влади у здійснення прав; - закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання влади. Крім того, згідно з пунктом 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі. Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури". У спірних відносинах вирішується питання про відведення позивачу земельної ділянки у власність. При цьому, відповідачем не перевірено відповідність поданого позивачем проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на відповідність вимогами ст.186-1 ЗК України, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Суд зазначає, що є єдиною можливою підставою у відмові в затвердженні проекту землеустрою є його невідповідність вимогами ст.186-1 ЗК України. Застосовуючи механізм ефективного захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень, враховуючи зміст позовних вимог та приписи статті 245 КАС України суд апеляційної інстанції вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача у даній справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання (заяву) позивача про затвердження погодженого проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з кадастровим номером 7323086300:02:009:01044 площею 1,4815 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Магальської сільської ради за межами с.Рідківці, Чернівецького району Чернівецької області, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню в цій частині. За наведених обставин, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у вказаній частині та прийняття нової постанови в цій частині.

Результат розгляду: granted