Рішення адміністративного суду від 2023-03-23 00:00:00+02

У липні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУПФУ) та просила суд: визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача стосовно не виплати її пенсії через її особистий банківський рахунок [NUMBER] відкритий в АТ КБ «Приватбанк»; зобов`язати ГУПФУ здійснювати виплату її пенсії, в тому числі суму недоотриманої пенсії, на визначений нею банківський рахунок [NUMBER] відкритий в АТ КБ «Приватбанк». В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.06.2003 року позивачці була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась їй Приморським УПФУ м.Одеса до виїзду за кордон. 12.09.2004 року позивачка виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Позивачка звернулась до відповідача з листом від 28.05.2020 року з проханням надіслати рішення про поновлення виплати пенсії та надано оригінал заяви про виплату пенсії на банківський рахунок № [NUMBER] відкритий в АТ КБ Приватбанк з реквізитами IBAN. Представник позивачки 13.01.2022 року направив відповідачу запит стосовно виплати її пенсії. Відповідач у своєму листі №1500-0503-8/9670 від 21.01.2022 року повідомив, що на виконання рішення суду від 27.02.2020 року по справі № 420/6816/19 ГУПФУ поновлено виплату пенсію [PERSON] за віком з 21.03.2019 року. Виплата пенсії [PERSON] з червня 2020 року по вересень 2020 року нараховувалася через відділення поштового зв`язку №65048, та за цей період наявна невиплата пенсії, а отже виплата пенсії [PERSON] починаючи з 01.10.2020 року через відділення поштового зв`язку призупинена та нібито заяви [PERSON] від 28.04.2020 року та від 28.05.2020 року щодо перерахування коштів через банківську установу ПАТ Приватбанк, які долучені до звернення, не відповідають зразку заяви відповідно до Порядку №1596, а для її поновлення заявниці нібито необхідно особисто звернутися з паспортом до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління та надати відповідну заяву встановленого зразку. Такі дії відповідача позивачка вважає протиправними. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року позов залишено без задоволення. Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянтка просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову повністю. Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] , виданим органом 5101, 12.07.2004 року. Термін дії паспорта продовжено до 12.07.2024 року. Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 26.11.2003 року, [PERSON] з 03.06.2003 року призначена пенсія за віком. Суд встановив, що у 2004 році позивачка виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль. З моменту виїзду за кордон виплату пенсії позивачці припинено. Обставини припинення виплати пенсії були оскарженні до суду та розглянуті в межах адміністративної справи № 420/6816/19. 27.02.2020 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/6816/19 позовну заяву задоволено частково, визнано протиправною відмову ГУПФУ, оформлену листом від 19.07.2019 року №591/02-17, у розгляді заяви [PERSON] про поновлення виплати пенсії. Зобов`язано ГУПФУ розглянути у встановленому законодавством порядку по суті заяву [PERSON] від 21.03.2019 року щодо поновлення виплати пенсії за віком з урахуванням висновків суду, що наведені у рішенні суду. В іншій частині позову відмовлено. 01.04.2020 року ГУПФУ за підсумками розгляду заяви від 21.03.2019 року та доданих до неї документів в поновлені пенсії відмовлено (а.с.43-44). Надалі, рішенням відділу з питань перерахунків пенсій №16 управління застосування пенсійного законодавства ГУПФУ, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 по справі №420/6816/19, позивачці поновлено виплату пенсію за віком з 21.03.2019 року. 28.05.2020 року позивачка звернулась до ГУПФУ із заявою, в якій просила належні суми пенсії (грошової допомоги, іншої грошової виплати) перераховувати на її поточний рахунок у відділенні Жовтневого Регіонального управління/філії ПриватБанку, поточний рахунок № [NUMBER] в ПриватБанку, МФО 305299, КОД 14360570. (а.с.48). 28.05.2020 року представник позивача Маламед В.Б. звернувся до ГУПФУ із заявою, в якій просив належні [PERSON] суми пенсії перераховувати на її особистий банківський рахунок; надіслати рішення про поновлення пенсії за віком [PERSON] (а.с.46). Надалі, 13.01.2022 року представник позивача Маламед В.Б. звернувся до ГУПФУ із заявою, в якій зазначив, що 28.04.2020 року та 28.05.2020 року до управління було направлено заяву [PERSON] про виплату пенсії на банківський рахунок № [NUMBER] , відкритий в Приватбанку. Станом на 11.01.2022 року пенсійні кошти на визначений [PERSON] банківський рахунок не надходять. З урахуванням зазначеного представник просив надати інформацію стосовно пенсійних виплат [PERSON] , а саме куди надходять кошти, якого числа та місяця (а.с.49). 21.01.2022 року ГУПФУ листом №1500-0503-8/9670 повідомило, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року по справі №420/6816/19, яке набрало законної сили 31.03.2020 року, [PERSON] рішенням відділу з питань перерахунків пенсій №16 управління застосування пенсійного законодавства ГУПФУ поновлено виплату пенсію за віком з 21.03.2019 року. Вказана виплата пенсії [PERSON] з червня 2020 року по вересень 2020 року нараховувалася через відділення поштового зв`язку №65048, та за цей період наявна невиплата пенсії. Оскільки у рішенні суду від 27.02.2020 не зазначено спосіб виплати пенсії [PERSON] в Україні, яка постійно проживає за кордоном, пенсія виплачується згідно чинного законодавства. Пенсіонерам, які фактично не проживають в Україні, виплата пенсія проводиться відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого Постановою КМУ від 30.08.1999 №1596. Тобто, [PERSON] повинна отримувати пенсію через банківську установу. Враховуючи зазначене, виплата пенсії [PERSON] починаючи з 01.10.2020 року через відділення поштового зв`язку призупинена. Оскільки заяви [PERSON] від 28.04.2020 року та від 28.05.2020 року щодо перерахування коштів через банківську установу ПАТ Приватбанк, які долучені до звернення, не відповідають зразку заяви відповідно до Порядку №1596, та [PERSON] виплата пенсії призупинена, то для її поновлення заявниці необхідно особисто звернутися до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління та надати відповідну заяву встановленого зразку (а.с.50-51). Вказані обставини і стали підставою для звернення з даним позовом до суду. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п.10 Порядку, двома шляхами: особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду або від установи уповноваженого банку. Аналогічні положення закріплені у п.4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким передбачено, що заяви про виплату пенсії реєструються в журналі вхідної кореспонденції. Заява про виплату пенсії через банківський рахунок подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках. Суд зазначив, що фактично, відмовляючи у виплаті позивачці пенсії на визначений нею банківський рахунок, відповідач посилається на те, що останньою не було дотримано вимог щодо особистого звернення, оскільки заяви [PERSON] від 28.04.2020 року та від 28.05.2020 року щодо перерахування коштів через банківську установу ПАТ Приватбанк, які долучені до звернення, не відповідають зразку заяви відповідно до Порядку №1596, та для її поновлення заявниці необхідно особисто звернутися до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління та надати відповідну заяву встановленого зразку. Суд вважав зазначені доводи відповідача помилковими з огляду на те, що особиста заява позивачки від 28.05.2020 року про виплату пенсії, надіслана як додаток до заяви представника, повністю відповідає формі, яка встановлена додатком 1 Порядку, що не заперечується відповідачем. Таким чином, на думку суду першої інстанції, під «особистим зверненням пенсіонера», про що зазначено у п.10 Порядку, необхідно розуміти особисте підписання пенсіонером заяви про виплату пенсії, а не фізичне переміщення цієї особистої заяви пенсіонером до відповідача. Суд наголосив, що доводи відповідача про те, що особисто підписана заява пенсіонера може бути передана в пенсійний фонд тільки ним особисто не просто звужує конституційне право на звернення за допомогою через уповноваженого представника відповідно до Закону України «Про звернення громадян», а й взагалі унеможливлює/нівелює право пенсіонера, який проживає за кордоном, на отримання пенсії. Вказані норми Порядку звужують право позивачки на пенсію у порівнянні з нормами, викладеними у спеціальному Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що має вищу юридичну силу. За таких обставин, суд зробив висновок, що позивачкою дотримано вимоги щодо особистої подачі заяви до відповідача про виплату пенсії на банківський рахунок. Поряд з цим, суд зазначив, що відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Суд підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Суд зазначив, що відповідачем зупинено виплату пенсії позивачки. При цьому, в межах даної справи позивачка оскаржує протиправність дій та бездіяльність відповідача стосовно не виплати її пенсії через її особистий банківський рахунок, проте не оскаржує дії (рішення) щодо припинення виплати пенсії як такої. Враховуючи, що протиправність дій відповідача щодо зупинення виплати пенсії позивачки не є предметом розгляду в межах даних спірних правовідносин, суд, в сукупності вищезазначеного, зважаючи на невірно обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, в задоволенні яких слід відмовити. Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції помилковими і такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. З матеріалів справи вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише позивачкою та виключно в частині обгрунтувань позовних вимог, які суд першої інстанції вважав безпідставними, а тому, з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині та не надає правової оцінки висновкам суду першої інстанції з приводу того, що позивачкою дотримано вимоги щодо особистої подачі заяви до відповідача про виплату пенсії на банківський рахунок. Так, колегія суддів зазначає про обгрунтованість посилань суду першої інстанції на ту обставину, що при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Поряд з цим, на думку колегії суддів, роблячи висновок, що доводи відповідача про те, що особисто підписана заява пенсіонера може бути передана в пенсійний фонд тільки ним особисто не просто звужує конституційне право на звернення за допомогою через уповноваженого представника відповідно до Закону України «Про звернення громадян», а й взагалі унеможливлює/нівелює право пенсіонера, який проживає за кордоном, на отримання пенсії, та, одночасно, відмовляючи в позові щодо зобов`язання відповідача здійснювати виплату пенсії позивачці, в тому числі суму недоотриманої пенсії, на визначений нею банківський рахунок, судом першої інстанції фактично допущено «ілюзорний» спосіб захисту інтересів позивачки, тобто такий, що жодним чином не поновлює її права та не має наслідком фактичного та реального позитивного результату для неї, що є неприпустимим. При цьому, слід зазначити, що в останній відповіді від 21.01.2022 року ГУПФУ листом №1500-0503-8/9670 повідомило, що виплата пенсії [PERSON] починаючи з 01.10.2020 року через відділення поштового зв`язку призупинена, оскільки заяви [PERSON] від 28.04.2020 року та від 28.05.2020 року щодо перерахування коштів через банківську установу ПАТ Приватбанк, які долучені до звернення, не відповідають зразку заяви відповідно до Порядку №1596. Для поновлення виплати пенсії заявниці необхідно особисто звернутися до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління та надати відповідну заяву встановленого зразку (а.с.50-51). Водночас, судом першої інстанції надано оцінку вказаним доводам, як щодо «особистого звернення» пенсіонера, так і щодо заяви [PERSON] від 28.05.2020 року щодо перерахування коштів через банківську установу, яка, на думку суду, відповідає вимогам закону. Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" вказав, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. З рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії" вбачається, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема, через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. У справі «Чонка проти Бельгії» в рішенні від 05 лютого 2002 року зазначено, що « 43. … з огляду на пункт 1 статті 35 Конвенції заявник повинен мати змогу безперешкодно користуватися наявними засобами юридичного захисту, достатніми для того, щоб забезпечити йому компенсацію за стверджувані порушення. Існування зазначених засобів юридичного захисту має бути достатньо реальним не лише в теорії, а й на практиці, адже без цього їм бракуватиме необхідної доступності та ефективності». У пункті 25 рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Шаренок проти\~ України» (заява35087/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на\~ судовий\~ захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання\~ судове\~ рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання\~ судового\~ рішення має розглядатися як невід`ємна частина\~ «судового\~ процесу» для цілей статті 6 Конвенції\~ про\~ захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (див. п. 34 рішення у справі «Бурдов проти Росії»,\~ заява\~ № 589498/0). Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] щодо визнання протиправною бездіяльність ГУПФУ стосовно не виплати пенсії на її особистий банківський рахунок та зобов`язання відповідача здійснювати виплату її пенсії, в тому числі суму недоотриманої пенсії, на відповідний банківський рахунок. З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Результат розгляду: granted