Рішення адміністративного суду від 2024-07-18 00:00:00+03

Короткий зміст позовних вимог. У вересні 2023 року адвокат Мокрецова М. В., діючи в інтересах [PERSON] , звернулась до суду першої інстанції з позовом до Військової частини [NUMBER] , в якому просила: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~визнати протиправними дії щодо обчислення та виплати грошового забезпечення з 17.03.2022 по 31.12.2022 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~зобов`язати здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення з 17.03.2022 по 31.12.2022 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~визнати протиправними дії щодо обчислення та виплати грошового забезпечення з 01.01.2023 по 19.05.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~зобов`язати здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення з 01.01.2023 по 19.05.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~визнати протиправними дії щодо не включення додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та індексації грошового забезпечення, до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого [PERSON] нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік, передбачена пунктом 1 статті 10- 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~зобов`язати здійснити перерахунок та виплату розміру грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та індексації грошового забезпечення, з врахуванням раніше виплачених сум. В обґрунтування заявлених позовних вимог адвокат Мокрецова М. В. зазначила, що з 29 січня 2020 року була відновлена дія пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704) у первісній редакції (від 30.08.2017), яка визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018 року. Указує на те, що її довірителю під час проходження служби з 17.03.2022 по 25.08.2023 протиправно виплачувалось грошове забезпечення, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року. Далі адвокат указує, що у розрахунок грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік має бути включена додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168), оскільки, на думку адвоката, така винагорода є щомісячною виплатою та має постійний характер, а також індексація грошового забезпечення, яка є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення. Короткий зміст рішення суду першої інстанції. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов задоволено частково. Суд визнав протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо обчислення та виплати [PERSON] грошового забезпечення з 17.03.2022 по 31.12.2022 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022. Зобов`язав Військову частину [NUMBER] здійснити перерахунок та виплату [PERSON] грошове забезпечення з 17.03.2022 по 31.12.2022 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат. Визнав протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо обчислення та виплати [PERSON] грошового забезпечення з 01.01.2023 по 19.05.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023. Зобов`язав Військову частину [NUMBER] здійснити перерахунок та виплату [PERSON] грошового забезпечення з 01.01.2023 по 19.05.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023, з урахуванням раніше проведених виплат. Визнав протиправними дії Військової частини [NUMBER] щодо не включення індексації грошового забезпечення до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого [PERSON] нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік, передбачена пунктом 1 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ. Зобов`язав Військову частину [NUMBER] здійснити перерахунок та виплату [PERSON] розміру грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011 -XII з урахуванням індексації грошового забезпечення, з врахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив. Вирішуючи спір, в частині позовних вимог, що стосується перерахунку та виплати грошового забезпечення, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, суд першої інстанції, виходив із того, що після скасування постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова №103), яким були внесені зміни до пункту 4 Постанови №704, була відновлена дія даного пункту, яка визначає розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018 року. Вирішуючи спір, в частині позовних вимог, щодо включення у розрахунок грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, суд указав, що така додаткова винагорода не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, яка є його складовим елементом, з якого виплачується грошова допомога на оздоровлення. Щодо індексації суд указав, що вона має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення позивача для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення. Короткий зміст вимог апеляційних скарг. В апеляційній скарзі адвокат Мокрецова М. В., діючи в інтересах [PERSON] , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні позову, вважаючи рішення суду таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати у вказаній частині та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Мотиви апеляції полягають у тому, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, виплачувалась позивачу щомісячно з моменту її установлення Кабінетом Міністрів України, а тому така винагорода має постійний характер та має бути врахована у розрахунок грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік. В апеляційній скарзі Військова частина [NUMBER] , посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року. Як указує скаржник, Військова частина діяла у межах, передбачених Конституцією та законами України. Вважає, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року. Також скаржник посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, при цьому не зазначає дату, яка, на його думку, є датою початку відліку строку звернення до суду. Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження. Фактичні обставини справи. [PERSON] з 17.03.2022 по 25.08.2023 проходив військову службу у Військовій частині [NUMBER] та відповідно до наказу командира №245 від 25.08.2023 позивача було виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення 25.08.2023 (а.с.8). Листом Військової частини [NUMBER] від 21.09.2023 №1286, на адвокатський запит, повідомлено, що, під час проходження служби позивачем, відповідно до Постанови №704 виплата [PERSON] посадового окладу та окладу за військовим званням здійснювалась із розрахунку шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 Постанови №704. Щодо невключення до складу грошового забезпечення, з якого обчислена грошова допомога для оздоровлення за 2022 рік суми додаткової винагороди передбаченої Кабінетом Міністрів України від 28.02.2022 №168 та індексації, повідомлено, що, відповідно до пункту 6 розділу XXIII Наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Тому, грошову допомогу для оздоровлення у 2022 році [PERSON] отримував без урахування додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 (а.с.10). Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції. Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, колегія суддів переглядає висновки суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги та не вступає в обговорення та оцінку судового рішення суду першої інстанції, в тій частині, яка не оскаржена. Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги адвоката [PERSON] та відмови в задоволенні скарги Військової частини [NUMBER] , з огляду на таке. По-перше, колегія суддів вважає доцільним надати оцінку доводам Військової частини [NUMBER] щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Так, згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Приписи абзацу 1 частини 2 статті 122 КАС України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частин 1-2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Частиною 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року) було визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України, у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Обставини справи свідчать, що [PERSON] 25.08.2023 було виключено зі списків особового складу Військової частини [NUMBER] та знято з усіх видів забезпечення. Відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду першої інстанції, наявний на першому аркуші позовної заяви, позов надійшов 28.09.2023. Отже, колегія суддів вважає, що тримісячний строк звернення до суду з даним позовом позивач не пропустив. Досліджуючи питання обґрунтованості доводів скаржника про відсутність правових підстав щодо перерахунку та виплату позивачу грошового забезпечення, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, колегія суддів керується наступним. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон 2011-XII). Окрім того, цей Закон встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Згідно частин першої - третьої статті 9 Закону 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. За приписами частини четвертої статті 9 Закону 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. 30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704, яка набрала чинності 01 березня 2018 року. Зазначеною Постановою №704 було збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців з 01.03.2018. Відповідно до пункту 4 Постанови №704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з Додатками 1, 12, 13, 14. Приміткою 1 Додатку 1 до Постанови №704 визначено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. 21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 103, якою внесено зміни до Постанови № 704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції: установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14» (пункт 6 Постанови № 103). Постанова №103 набула чинності 24 лютого 2018 року. Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким були внесені зміни до пункту 4 Постанови №704. З огляду на вказане, слід дійти висновку про необхідність застосування з 29 січня 2020 року (дати набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18) положень пункту 4 Постанови №704 в редакції до 24 лютого 2018 року, тобто в редакції, яка була чинна до набрання законної сили Постановою № 103. Таким чином, з 01 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів. Через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у осіб з числа військовослужбовців виникло право на нарахування та виплату грошового забезпечення, яке визначається шляхом застосування пункту 4 Постанови № 704 у редакції, яка була чинна до набрання законної сили Постанови №103 (тобто, до 24.02.2018) із використанням для його визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік). Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21 та від 28 лютого 2023 року у справі №380/18850/21. Натомість, як правильно установлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, [PERSON] у спірний період з березня 2022 року по серпень 2023 року нараховувалось на виплачувалось грошове забезпечення із розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018р., що згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» складав 1762 грн. Однак, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 становить 2481 грн. та 2684 грн. відповідно, що є значно більшим від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018. За таких умов, колегія суддів не приймає відповідні доводи апеляційної скарги Військової частини [NUMBER] , оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними. Переходячи до доводів апеляції адвоката Мокрецової М. В., яка діє в інтересах [PERSON] , про те, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, має постійний характер та має бути врахована у розрахунок грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, колегія суддів керується наступним. Відповідно до частини 1 статті 10-1 Закону 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Згідно з частиною 3 статті 15 Закону 2011-XII військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України. Порядок виплати грошової допомоги для оздоровлення регламентовано розділом XXIII «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260). Так, пунктом 1 указаного розділу Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Відповідно до п. 2 розд. ХХІІІ Порядку №260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги. Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату. За правилами абзацу 1 пункту 6 розділу ХХІІІ Порядку №260 розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022. Так, спірним є врахування/неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168 у складі місячного грошового забезпечення, з якого здійснюється розрахунок грошової допомоги на оздоровлення. У період з березня 2022 року по серпень 2023 року позивачу нараховувалась додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, що свідчить про її систематичний, а не одноразовий характер. Водночас, до складу грошового забезпечення, з якого проведено обчислення допомоги на оздоровлення у 2022 році не включено щомісячну додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, що не заперечується Військовою частиною [NUMBER] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 825/997/17 вказується, що зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова № 889) слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер. Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17. Колегія суддів вважає, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889 є аналогічною додатковій винагороді, передбаченої Постановою №168. Отже, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про правомірність невключення у розрахунок грошової допомоги для оздоровлення додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що нарахування та виплата позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік без включення до складу суми її обчислення додаткової винагороди не відповідає чинному правовому регулюванню, що свідчить про обґрунтованість доводів апеляції адвоката з цього приводу. За таких умов, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні позову про включення у розрахунок грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, належить скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. На думку колегії суддів, неправильним застосуванням норм матеріального права у даній справі є неправильне тлумачення закону судом першої інстанції. Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не передбачений. Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього\~ Кодексу\~ позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Результат розгляду: granted