Рішення адміністративного суду від 2022-11-01 00:00:00+02

в червні 2020 року [PERSON] звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирської обласної прокуратури про зобов`язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу і середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року позов задоволено частково, а саме: - стягнуто з Житомирської обласної прокуратури на користь [PERSON] вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку в сумі розміром 51874 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот сімдесят чотири) грн 41 (сорок одна) коп.; - у задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено; - стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської обласної прокуратури на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 (вісімдесят) коп. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] працювала в органах прокуратури Житомирської області на різних посадах з 13.12.1999. Наказом прокурора Житомирської області від 28.04.2020 \~№97к [PERSON] звільнено з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" від 30.04.2020. Цим же наказом зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Житомирської області провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні позивачу виплати при звільненні. Згідно з наданою Прокуратурою Житомирської області довідкою за вих.№18-442вих-20 від 30.04.2020 [PERSON] вихідна допомога, передбачена ст.44 КЗпП України, не нараховувалась (а.с.50). Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні, у розмірі середньомісячного заробітку, позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язаний при звільненні виплатити позивачу вищевказану вихідну допомогу. Невиплата такої допомоги свідчить про протиправність дій Житомирської обласної прокуратури, що зумовлює наявність підстав для задоволення судом позову та стягнення такої допомоги на користь позивача. Оскільки відповідачем не було виплачено позивачу вихідну допомогу в розмірі не менше середньомісячного заробітку, суд першої інстанції дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог в частині та стягнення з Житомирської обласної прокуратури на користь позивача вихідної допомоги в розмірі його середньомісячного заробітку, а саме 51874,41 грн. Окрім того, судом зазначено, що заявлені позивачем вимоги в частині позову про стягнення середнього розміру заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у даному випадку є передчасними, оскільки на час розгляду справи відсутні підстави вважати, що відповідачем при виплаті позивачу вихідної допомоги за цим рішенням суду не буде виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а тому права позивача в цій частині не є порушеними. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судове рішення в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги з 01.05.2020 по день ухвалення судового рішення, судова колегія зазначає наступне. Відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В даному випадку має місце спір про право на належні звільненому працівнику суми, а саме право позивача на отримання вихідної допомоги. При цьому, ч.2 ст.117 Кодексу законів про працю покладено обов`язок на роботодавця сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Підставою для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку буде рішення у даній справі, яким встановлено право позивача на отримання вихідної допомоги. Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що на час розгляду справи відсутні підстави вважати, що відповідачем при виплаті позивачу вихідної допомоги за цим рішенням суду не буде виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а тому права позивача в цій частині не є порушеними. Крім того, для точного визначення періоду затримки розрахунку при звільненні необхідно встановити день фактичного розрахунку, як кінцеву дату нарахування середнього заробітку за весь час затримки всіх виплат при звільненні. Отже, можливість задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні перебуває у залежності від проведення фактичного розрахунку. Не встановивши конкретну дату повного розрахунку, суд позбавлений можливості достеменно встановити період затримки, а відтак і розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Окрім того, суд вважає за необхідне вказати, що при розгляді даної справи судом враховано наявність спорів, ініційованих позивачем до Житомирської обласної прокуратури, зокрема: щодо оскарження наказу про звільнення з органів прокуратури та поновлення на посаді (справа №240/7715/20), щодо невиплати середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільнені (справа №240/12762/21); щодо не нарахування середнього заробітку за час затримки виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі №240/7715/20 про поновлення на посаді (справа №240/12764/21). Отже, зважаючи на наведене та враховуючи, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021 у справі №240/7715/20, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а апеляційні скарги Житомирської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора задоволено повністю, - рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі №240/7715/20 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, відмовлено, тобто на момент винесення рішення суду у даній справі, [PERSON] вважається звільненою з посади на законних підставах (а.с. 82-94). Суд також враховує, що на виконання вказаних судових рішень: - у справі №240/7715/20 позивачу здійснено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця, у розмірі 23701,65 гривень; - у справі №240/12762/21 зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2020 по 03.06.2021 в сумі 86368 грн 86 коп; - у справі №240/12764/21 стягнено з Житомирської обласної прокуратури на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 240/7715/20 про поновлення на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області за період з 27.11.2020 по 15.06.2021 в розмірі 334 451, 20 грн. З урахуванням викладеного, навіть за умови безспірності факту невиплати відповідачем належних позивачу сум при звільненні, до проведення з позивачем остаточного фактичного розрахунку при звільненні, позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними, адже до фактичного проведення вказаного розрахунку суд позбавлений можливості достовірно обчислити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності), а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. \~\~\~\~\~

Результат розгляду: denied