Рішення адміністративного суду від 2022-01-12 00:00:00+02

[PERSON] звернувся з адміністративним позовом до Рівненської митниці, в якому просив скасувати постанову Рівненської митниці Державної митної служби України №0218/20400/21 від 22.09.2021 в справі про порушення митних правил, у відповідності до якої [PERSON] визнано винним у вчиненні порушення митних правил передбачених ст. 485 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, що складає 251\~907,81 грн. Позивач вважає, що оскаржувана постанова в справі про порушення митних правил підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України, а висновки фіскального органу не відповідають дійсності та фактичному характеру правовідносин. Зокрема, як зазначає позивач, в його діях відсутній прямий умисел, подання до митних декларацій документів здійснювалося без мети неправомірного зменшення розміру митних платежів. Жоден з документів, що подавалися митному органу при митному оформлені товарів, підробленим або одержаним незаконним шляхом, або таким, що містить неправдиві відомості, не визнавався. Таким чином, неможливо погодитись з кваліфікацією дій позивача митницею, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, а саме, не було умислу спрямованого на вчинення порушення митних правил, який утворює суб`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України. Крім того, вказує, що подання позивачем митних декларацій відбувалося 05.08.2019, відповідач отримав інформацію про не підтвердження преференційного походження товарів 22.07.2020, тому прийняття відповідачем постанови №0218/20400/21 від 22.10.2021 відбулося з порушенням строків, встановлених частиною 1 статті 467 МК України. Ухвалою суду від 11.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 09 листопада 2021 року представник Рівненської митниці надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні адміністративного позову у повному обсязі. Згідно з відзивом, директор ТОВ «Рівне-Агротехніка» [PERSON] вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, шляхом заявлення при митному оформленні товару недостовірних відомостей щодо фактичної вартості витрат по організації та здійсненню транспортування оцінюваних товарів та неправомірного застосування преференційного режиму оподаткування товарів за митними деклараціями від 05.08.2019 №204010/2019/027871 та від 05.08.2019 №204010/2019/027872 на загальну суму 83 969,27 грн., в тому числі: ввізне мито - 68 321,06 грн., ПДВ 15 648,21 грн., чим вчинив порушення митних правил, передбачене частиною 1 статті 485 Митного кодексу України. В обґрунтування такої позиції посилається на те, що за результатами проведеної Рівненською митницею ДФС перевірки сертифікатів з перевезення походження товарів форми EUR.1 № PL/MF/AN 0179416 від 01.08.2019 та № PL/MF/AN 0179420 від 01.08.2019 компетентним органом країни експорту повідомлено митні органи України, що товар, охоплений документом про походження не відповідає вимогам преференційного походження в рамках Протоколу І до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони. Таким чином, до товару, оформленого за митними деклараціями від 05.08.2019 №204010/2019/027871 та від 05.08.2019 №204010/2019/027872 не може бути застосовано преференційний режим оподаткування товарів на умовах Угоди. Тому, матеріалами справи про порушення митних правил доведена вина позивача у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, і постановою Рівненської митниці у справі про порушення митних правил його було законно визнано винним у вчиненні ним правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. В судове засідання 12.01.2022 учасники справи не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, з огляду на таке. Згідно з оскаржуваною постановою, 29.04.2021 в Управління забезпечення протидії митним правопорушенням Поліської митниці Держмитслужби надійшла службова записка відділу митного аудиту Поліської митниці Держмитслужби від 29.04.2021 №713-19/14/146вн., якою направлено Акт від 15.04.2021 №15/7.13-19-05/38794742 про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Рівне-Агротехніка» (код ЄДРПОУ 38794742) дотримання вимог законодавства України з питань митної справи за період з 01.04.2018 по 31.01.2021. Перевірка проводилась відповідно до наказу Поліської митниці Держмитслужби №37 від 09.02.2021. Відповідно до акту "Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне-Агротехніка" (код ЄДРПОУ 38794742) дотримання вимог законодавства України з питань митної справи за період з 01.04.2018 по 31.01.2021" від 15.04.2021\~№15/7.13-19-05/38794742,\~в ході проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Рівне-Агротехніка» встановлено факти заявлення до митного оформлення неповних відомостей щодо складових митної вартості оцінюваних товарів до кордону України за вказаними митними деклараціями в сумі 9920 гривень, а саме, не включення декларантом до митної вартості в повному обсязі витрат на перевезення товарів автомобільним транспортом за межами митної території України, що здійснювалося безпосереднім перевізником ПП «Рікер» (наданих листом ПП «Рікер» від 18.02.2021 №17), та експедиторських послуг за межами митної території України, наданих ФОП [PERSON] згідно з актом виконаних робіт, наявного у товариства, від 01.08.2019 №0017 за митними деклараціями від 05.08.2019 №204010/2019/027871 та від 05.08.2019 №204010/2019/027872 (зведені дані щодо задекларованих витрат на транспортування та встановлених розбіжностей наведені у додатках №3 та №4 до Акту перевірки). За результатами вибіркової перевірки також встановлено, що ТОВ «Рівне-Агротехніка» при наявності первинних документів, які містять відомості щодо фактичних витрат, понесених товариством при транспортуванні імпортованих товарів у міжнародному сполученні (в тому числі, до місця ввезення на митну територію України), під час та після здійснення декларування товарів за митними деклараціями від 05.08.2019 \~ \~ \~ \~№204010/2019/027871 та від 05.08.2019 №204010/2019/027872 не вжито достатніх заходів для уникнення податкового правопорушення, передбаченого п. 109.1 ст. 109 ПКУ. Крім того, за результатами проведеної Рівненською митницею ДФС перевірки сертифікатів з перевезення походження товарів форми EUR.1 № PL/MF/AN 0179416 від 01.08.2019 та № PL/MF/AN 0179420 від 01.08.2019 компетентним органом країни експорту повідомлено митні органи України, що товар, охоплений документом про походження не відповідає вимогам преференційного походження в рамках Протоколу І до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі-Угода) (копія листа уповноваженого органу Польської Республіки від 22.07.2020 №2601-IOA.4331.4.2020). Таким чином, до товару, оформленого за митними деклараціями від 05.08.2019 №204010/2019/027871 та від 05.08.2019 №204010/2019/027872 не може бути застосовано преференційний режим оподаткування товарів на умовах Угоди. Відповідальною особою за правильністю обчислення, своєчасність сплати митних платежів, дотримання законодавства України з питань митної справи у періоді вчинення порушення був директор ТОВ «Рівне-Агротехніка» [PERSON] . Таким чином, за результатами перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати митних платежів, згідно первинних документів товариства (інформація про які наведена в додатках №3, №4, №5 до Акту перевірки), Поліською митницею Держмитслужби під час перевірки ТОВ «Рівне-Агротехніка» на підставі норм розділу III Митного кодексу України, відповідно до частини 14 статті 354 Митного кодексу України під час перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску, прийнято рішення щодо визначення у митних деклараціях від 05.08,2019 \~ \~ \~ \~№-04010/2019/027871 та від 05.08.2019 №204010/2019/027872 митної вартості у розмірі 1 402 477,16 грн. (дані щодо визначення митної вартості наведено у додатку 6 до Акту перевірки). Встановлені порушення призвели до заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму 83 969,27 грн., в тому числі; ввізне мито (5% згідно пункту 3.3. акта перевірки) 68 321,06 грн., ПДВ (20%) - 15 648,21 грн. (розрахунок заниження ТОВ «Рівне-Агротехніка» податкових зобов`язань у розрізі митних декларацій, кожного товару наведено у додатку № 6 до акта перевірки). Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне. Згідно зі\~ст. 485 МК України, порушенням вважається заявлення в митній декларації, з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору(контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів. Отже, склад правопорушення, передбаченого\~ст. 485 МК України, передбачає, що особа, яка його вчинила, діяла умисно, а значить усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено\~ст.485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей. Диспозиція вказаної правової норми передбачає необхідність спеціальної противної мети у вигляді неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. При цьому, у статті 485 МК України вказано, що застосування адміністративного стягнення до порушника митних правил можливе тільки за заявлення у митній декларації «неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості». Суд зазначає, що відповідальність за ст. 485 МК України може наставати лише у випадку, коли правопорушник свідомо, з умислом, спрямованим на зменшення митних платежів, вказав неправдиву інформацію або ж надав органам доходів та зборів документи, в яких містяться відомості, що не відповідають дійсності. Вказана позиція щодо ст. 485 МК України міститься у Постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 640/7258/17, згідно якого: «для притягнення до відповідальності, згідно статті 485 Митного кодексу України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу. При цьому, статтею 485 Митним кодексом України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості. Також, згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 16 жовтня 2018 року по справі №751/7809/16, відповідальність, передбачена санкцією статті 485 МК України, настає у разі наявності мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також заявлення неправдивих відомостей. Тому, аналізуючи зміст нормативного регулювання спірних правовідносин є підстави зробити висновок, що склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Як стверджується матеріалами справи, підставою для винесення зазначеної постанови став висновок відповідача про те, що позивачем вчинено протиправні дії спрямовані на зменшення розміру митних платежів шляхом надання документів, що містять неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товару при митному оформленні товарів за митними деклараціями від 05.08.2019 №204010/2019/027871 та від 05.08.2019 №204010/2019/027872. Проте, в матеріалах справи про порушення митних правил відсутні будь-які докази на підтвердження наявності умислу [PERSON] , як директора ТОВ «Рівне-Агротехніка» на заниження митних платежів (шляхом повідомлення недостовірної інформації про товар). Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі №640/5082/17 вказав, якщо судами не встановлено подання позивачем неправдивих відомостей та документів чи приховування важливих для правильної класифікації товару даних, а декларування товару здійснювалось на основі наявних товаросупровідних документів та його технічного опису, то у митного органу не було підстав визнавати дії позивача такими, що спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що являє собою об`єктивну сторону передбаченого ст. 485 МК України правопорушення. Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 22 травня 2018 року (справа №463/6189/15-а), з якої вбачається, якщо особою не вчинено дій, спрямованих на приховування дійсних відомостей про товар, то склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, відсутній. Позивачем було надано до митної декларації виключно ті документи, які були надані йому продавцем товарів, в т.ч. і сертифікати з перевезення походження товарів форми EUR.1 № PL/MF/AN 0179416 від 01.08.2019 та № PL/MF/AN 0179420 від 01.08.2019. Отже декларантом надано митниці документи, до складання яких він не мав відношення, а отже у спірному випадку відсутні підстави стверджувати те, що позивач знав або міг здогадуватися про те, що інформація, яка в них наведена, не підтверджується в частині країни походження товару. Відповідно до ч. 3 ст. 43 МК України, сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару. Так, документи, що підтверджують походження товару (в даному випадку сертифікати), надаються експортером такого товару на адресу покупця/декларанта, а той у свою чергу надає його при митному оформленні товару в якості підтвердження його походження. Суд зазначає, що позивач не є видавником таких сертифікатів і в нього відсутній обов`язок перевіряти дійсність таких документів, він не може бути обізнаний щодо їх недійсності та/або відкликання. Крім того, на підтвердження того, що надані сертифікати були недійсними чи підроблені відповідач має надати документи, які це підтверджують, зокрема - вирок суду в кримінальній справі. Отже, в діях [PERSON] відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 485 МК України, оскільки у нього не було умислу на здійснення правопорушення, а також він не здійснював дій, спрямованих на неправомірне зменшення розміру митних платежів. Крім того, як встановлено судом та не заперечується відповідачем, негативні наслідки у вигляді ненадходження до державного бюджету податків та зборів не настали, оскільки грошові зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями від 29.04.2021 № 00000251319 та №00000261319 були сплачені ТОВ «Рівне-Агротехніка». Таким чином, неможливо погодитись з кваліфікацією дій позивача митницею, оскільки в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, а саме, не було умислу спрямованого на вчинення порушення митних правил, який утворює суб`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України. Крім того, суд погоджується з доводами позивача про те, що під час митного оформлення транспортних засобів позивач діяв через митного декларанта (митного брокера) ТОВ «Фортуна В», що не було враховано відповідачем під час прийняття постанови. Тобто, складання оформлення митних декларацій від 05.08.2018, які містять інформацію про наявність у товарів преференційного режиму, позивач безпосередньо не здійснював. Разом з тим, постанова від 22.09.2021 не містить доказів того, що митному брокеру, який діяв в інтересах позивача, а також самому позивачу до моменту виявлення представниками митниці розбіжностей не було відомо про дійсну країну, з якої походить придбаний ним товар. При цьому позивач, перебуваючи в Україні і не здійснюючи безпосереднього огляду і прийняття товару до моменту його митного оформлення, мав правомірні сподівання на те, що країною походження придбаних ним транспортних засобів є Європейський Союз. Таким чином, відсутність умислу та переслідування мети, спрямованої на неправомірне зменшення розміру митних платежів, свідчить про відсутність в діях особи ознак порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, що є підставою для закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. Також, згідно з ч. 1 ст. 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом. Як зазначено в постанові, що оскаржується, про невідповідність сертифікатів з перевезення походження товарів форми EUR.1 №PL/MF/AN 0179416 від 01.08.2019 року та №PL/MF/AN 0179420 від 01.08.2019 вимогам преференційного походження відповідачем встановлено згідно з листом уповноваженого органу Польської Республіки від 22.07.2020 №2601-ІОA.4331.4.2020. Диспозиція статті 485 вказаного Кодексу передбачає декілька варіантів об`єктивної сторони правопорушення, і порушення, про яке йдеться в оскаржуваній постанові митного органу щодо позивача (заявлення з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів неправдивих відомостей щодо країни походження та надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, а також несплата митних платежів у строк, встановлений законом), у даному випадку, не носить триваючого характеру, адже час можливого вчинення останнього, як такого, безпосередньо пов`язаний з поданням відповідних декларацій. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 24 грудня 2020 року у справі №461/3117/17, від 24 грудня 2020 року у справі №569/7509/16-а, від 09 липня 2020 року у справі №640/20172/16-а, від 11 вересня 2018 року у справі №490/7069/16-а. Отже, правопорушення, вчинення якого ставиться в провину позивачу, не є триваючим, оскільки може бути скоєне виключно у момент подання митному органу митних декларацій. Враховуючи те, що подання позивачем митних декларацій відбувалося 05.08.2019, відповідач отримав інформацію про не підтвердження преференційного походження товарів 22.07.2020, то прийняття відповідачем постанови №0218/20400/21 від 22.10.2021 відбулося з порушенням строків, встановлених частиною 1 статті 467 МК України. Як зазначено в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року по справі №307/1152/21, на основі наведених міркувань, апеляційний суд дійшов висновку про пропущення відповідачем строку накладення на позивача адміністративного стягнення за правопорушення передбачене статтею 485 МК України, яке не є триваючим, строк притягнення до відповідальності за яке підліковується з моменту подання декларації, у якій декларант заявив недостовірні відомості щодо товару, який підлягає розмитненню. Суд вважає, що вищезазначене є підставою для скасування постанови. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно із ст. 530 Митного кодексу України законність та обґрунтованість постанови митниці у справі про порушення митних правил можуть бути перевірені судом або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики і сфері державної митної справи, а постанови центрального органу виконавчої влади, що і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, - судом у зв`язку з поданням адміністративного позову, внесенням подання прокурора або в порядку контролю. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду. Згідно із п. 3 ст. 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи. Відповідно до ч. 1 ст. 529 Митного кодексу України, постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. На підставі ч. 6 ст. 530 Митного кодексу України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому КАС України. Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 288 КпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КпАП України. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Згідно з ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача. Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні . Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили . Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Враховуючи те, що суб`єктивною стороною даного правопорушення має бути лише умисел, який спрямований на ухилення чи зменшення від сплати митних платежів, з огляду на відсутність у відповідача належних правових підстав для винесення оскаржуваної постанови, постанова підлягає скасуванню. Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов про скасування постанови слід задовольнити та скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про порушення митних правил.

Результат розгляду: granted