Рішення адміністративного суду від 2022-04-15 00:00:00+03

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому просив визнати протиправними та скасувати в повному обсязі податкові повідомлення-рішення від 21.07.2021 року №0554296-2402-2103, № 0554286-2402-2103, №0558236-2402-2103, №0554236-2402-2103. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі при прийнятті податкових повідомлень-рішень було невірно визначено базу оподаткування об`єкту, оскільки не було враховано передбаченої п.п. «б» п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Крім того, позивач посилався на те, що податкове повідомлення-рішення може бути прийнято контролюючим органом в межах строків, визначених ст. 102 ПК України, тобто в межах 1095 днів. На думку апелянта, податкове повідомлення-рішення від 21.07.2021 року про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік є незаконним також у зв`язку з тим, що прийнято поза межами строку, передбаченого п.102.1 ст. 102 ПК України. Також позивач посилався на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом з урахуванням ставок податку, визначених рішеннями Новофедорівської сільської ради, які не були оприлюднені, а тому на думку позивача, не набрали законної сили. З огляду на викладене, позивач вважає незаконним застосування відповідачем при розрахунках податку ставки податку у розмірі 1 % мінімальної заробітної плати. Враховуючи викладене позивач просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 0554296-2402-2103 від 21.07.2021 року. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 0554286-2402-2103 від 21.07.2021 року в частині неправомірно нарахованих зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 4 467,60 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 0558236-2402-2103 від 21.07.2021 року в частині неправомірно нарахованих зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 5007,60 грн. В іншій частині позову відмовлено. Додатковим рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 року визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 0554236-2402-2103 від 21.07.2021 року в частині неправомірно нарахованих зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 5667,60 грн. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору, просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 року та прийняти нове судове рішення. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує на те, що не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно \~наявності підстав для скасування ППР від 21.07.2021 року № 0554296-2402-2103 через прийняття його поза межами строків, визначених ст. 102 ПК України, а саме, через три з половиною роки після появи в ГУ ДПС права на його визначення. Так, відповідач посилався на те, що судом першої інстанції не було досліджено обставини чи надходила до контролюючого органу інформація від органів реєстрації місця проживання фізичної особи, необхідна для розрахунку податкових зобов`язань. Крім того, контролюючий орган посилався на неврахування судом першої інстанції вимог п. 522 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПКУ. Апелянт вказував на те, що норма статті 102 ПК України не передбачає початку перебігу строків з моменту «виникнення права» у контролюючого органу. Враховуючи те, що фізичні особи звільнені від обов`язку декларування зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, єдиною можливою подією для початку перебігу строку для визначення зобов`язань є граничний строк сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом. Таким граничним строком сплати грошових зобов`язань за 2017 рік є 30.08.2018 року, отже, на думку відповідача, за 2017 базовий (звітний) період саме з 30.08.2018 року має обраховуватись строк давності 1095 днів. Враховуючи, що ППР № 0554296-2402-2103 в сумі 6025 за 2017 рік прийнято 21.07.2021 року, контролюючий орган вважає, що ним не порушено строку давності при визначенні сум грошового зобов`язання із податку на нерухоме майно. Також апелянт не погодився з висновком суду першої інстанції стосовно зменшення бази оподаткування позивача на 120 м2, посилаючись на те, що дачний будинок не входить у поняття житлового будинку, а тому п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України застосуванню в даному випадку не підлягає. Крім того, Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі просило скасувати додаткове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 року, посилаючись на його необґрунтованість через неправильне застосування судом положень п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України. Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є власником нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки за нерухомість, а саме Ѕ дачного будинку, загальною площею 376,6 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою №273352982 від 06.09.2021 року. Площа будинку, яка належить [PERSON] становить 188,30 кв. м 21.07.2021 р. Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийнято податкові повідомлення-рішення: - №0554296-2402-2103, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2017 рік в розмірі 6025,60 грн.; - №0554286-2402-2103, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2018 рік в розмірі 7010,41 грн.; - №0558236-2402-2103, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2019 рік в розмірі 7857,76 грн.; - № 0554236-2402-2103, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2020 рік в розмірі 8893,41 грн. Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду першої інстанції. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що податкове повідомлення-рішення № 0554296-2402-2103 від 21.07.2021 року, яким позивачу визначено податок на нерухоме майно за 2017 рік прийнято Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі поза межами строків, визначених ст. 102 Податкового кодексу України, а тому підлягає скасуванню повністю. В свою чергу, інші податкові повідомлення-рішення, на думку суду першої інстанції підлягають частковому скасуванню, з огляду на невірне визначення податковим органом бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори. Згідно п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган. Відповідно до підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Відповідно до п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування згідно з п.п. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Згідно п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Відповідно до п. п. 266.4.3 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту; об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності). Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Відповідно до п.п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. За приписами п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Відповідно до п. п. 266.10.2 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання. В свою чергу, підпунктом 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу. Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 0554296-2402-2103 від 21.07.2021 року, яким позивачу визначено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, суд першої інстанції посилався на те, що присічний строк існування у контролюючого органу права на визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно наведених приписів визначає пункт 102.1 статті 102 цього Кодексу. Однак, при цьому, суд зазначив, що положеннями цієї статті не передбачено конкретної події, з якої розпочинає перебіг строк у 1095 днів для випадків, коли платник податків не має обов`язку подавати податкову декларацію, звіт про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу. З аналізу положень п.102.1 ст. 102 ПК України суд дійшов висновку, що законодавець встановлює датою початку перебігу строку на визначення зобов`язання - день появи в контролюючого органу відповідного права. При цьому, враховуючи положення п.п. 266.7.4 п.266.7 ст.266 ПК України, суд першої інстанції вказав, що право контролюючого органу на визначення зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у зв`язку з появою практичної можливості його реалізації з`являється у податкового органу кожного 16 січня року, наступного за звітним, а тому, в даному випадку строк в 1095 днів за 2017 рік закінчив перебіг 15.01.2021 року. Оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення було прийнято 21.07.2021 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що визначення контролюючим органом податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відбулось поза межами строку у 1095 днів, визначеного пунктом 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України, є протиправним, а прийняти податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню. Надаючи оцінку вказаним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Так, дійсно, підпунктом 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України передбачено можливість контролюючого органу визначити і нарахувати податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за \~податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу. При цьому, ст. 102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань, в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації). У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення. З місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами цього Кодексу. В свою чергу, пунктом 522 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 591-IX від 13.05.2020 року, \~визначено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу. Разом з тим, згідно постанови КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. Кабінет Міністрів України на усій території України був установлений карантин з 12 березня до 3 квітня 2020 р. В подальшому дія карантину на території України продовжувалась згідно постанов КМУ та на даний час відповідно до постанови КМУ від 09 грудня 2020 р. N 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з 19 грудня 2020 р. до 31 травня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., N 23, ст. 896, N 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. N 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., N 43, ст. 1394, N 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. N 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Таким чином, згідно положень пункту 522 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з 18.03.2020 року строки давності, визначені статтею 102 ПК України, зупинені до завершення дії карантину, яка ні на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, ні на даний час не завершена. Вказане не було враховано судом першої інстанції при вирішенні питання щодо порушення контролюючим органом строків нарахування позивачеві податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік. Колегія суддів вважає, що з огляду на зупинення з 18.03.2020 року перебігу строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу, є підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0554296-2402-2103 від 21.07.2021 року з цих підстав. В свою чергу, що стосується правомірності визначення бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для [PERSON] , слід зазначити наступне. З наданих сторонами доказів, з урахування положень п.п. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, судом встановлено, що в даному випадку базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для позивача є площа належного йому нерухомого майна дачного будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . З огляду на те, що позивачу належить Ѕ зазначеного вище дачного будинку, загальною площею 376,6 кв. м., то базою оподаткування податком на нерухоме майно для позивача в даному випадку є площа дачного будинку 188,30 кв. м. Контролюючим органом при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень була врахована вся площа належного позивачеві нерухомого майна. В свою чергу, суд першої інстанції вірно встановив, що статтею 264 ПК України встановлено пільги зі сплати податку. Так, згідно п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік). Відповідно пп. 266.7.1 п. 266.7 статті 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку … за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку. Вирішуючи питання правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №0554286-2402-2103, №0558236-2402-2103, № 0554236-2402-2103, якими позивачу визначено суми податкових зобов`язань за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2018-2020 роки, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправне неврахування контролюючим органом при обчисленні сум податку положень п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України та не зменшення відповідачем бази оподаткування \~на 120 кв. метрів для житлового будинку. Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, відповідач посилався на необґрунтованість таких висновків суду першої інстанції, з огляду на те, що відповідно до ч. 1 п.п. п. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 ПК України будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи: житловий будинок, прибудова до житлового будинку, квартира, котедж. Визначення ж дачного будинку наведено у ч. 2 п. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 ПК України. З огляду на викладене, апелянт вважає, що поняття дачний будинок не входить до поняття «житловий будинок» та не є одним з його різновидів, а тому положення п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України застосовуватись в даному випадку не можуть. Колегія суддів критично відноситься до вказаних доводів апелянта та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне. У підпункті 14.1.129 пункту 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що об`єктами житлової нерухомості є будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки. В свою чергу, в підпункті 14.1.129.1 підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю «житловий будинок», а у підпункті 14.1.129.3 підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 ПК України поняттю «дачний будинок» та зазначено, що дачним будинком є житловий будинок для використання протягом року з метою позаміського відпочинку. Таким чином, в самому визначенні поняття «дачний будинок», наданому в ПК України, \~законодавцем вказано про те, що це є житловий будинок, і поняття «дачний будинок» охоплюється поняттям «об`єкт житлової нерухомості». З огляду на те, що позивачеві згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №273352982 від 06.09.2021 року, належить дачний \~будинок і площа належного позивачеві нерухомого майна складає 188,3 кв.м, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що база оподаткування податком на нерухоме майно для позивача повинна бути зменшена на 120 кв.м відповідно до п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України. За підсумком розрахована таким чином база оподаткування для позивача складає - 68,3 кв. м (188,3 кв. м - 120 кв. м = 68,3 кв. м). Враховуючи неправильне визначення в даному випадку контролюючим органом бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для частково скасування податкових повідомлень-рішень від 21.07.2021 року №0554286-2402-2103, №0558236-2402-2103, №0554236-2402-2103, а саме, в частині протиправно нарахованого зобов`язання: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~податкового повідомлення-рішення № 0554286-2402-2103 в частині неправомірно нарахованих зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 4 467,60 грн. -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~податкового повідомлення-рішення № 0558236-2402-2103 в частині неправомірно нарахованих зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 5007,60 грн. -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~податкового повідомлення-рішення № 0554236-2402-2103 в частині неправомірно нарахованих зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 5667,60 грн. В свою чергу, враховуючи викладений вище колегією суддів висновок про відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 0554296-2402-2103 від 21.07.2021 року через порушення встановленого статтею 102 ПК України строку визначення податкових зобов`язань, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне надати правову оцінку вказаному податковому повідомленню-рішенню з точки зору правильності визначення розміру податкових зобов`язань. Як встановлено в ході розгляду справи, ставка податку на нерухоме майно у 2017 році встановлювалась рішенням Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області №614 від 30.01.2015 року «Про податок на майно» та складала 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 кв.м бази оподаткування. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) становив - 3200 грн. З огляду на те, що база оподаткування податком в даному випадку для позивача складає 68,3 кв.м., розрахунок суми податкового зобов`язання мав здійснюватися за такою формулою: 3200 грн.*1%*68,3 кв.м. та скласти 2185,60 грн., тоді як відповідачем визначено позивачеві податкове зобов`язання згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 0554296-2402-2103 від 21.07.2021 року в сумі 6025,60 грн. Таким чином, з урахуванням всього вище викладеного колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 0554296-2402-2103 від 21.07.2021 року підлягає скасуванню в частині неправомірно нарахованого зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 3840 грн. Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 317 КАС України, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; \~недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. За результатами апеляційного перегляду судових рішень Херсонського окружного адміністративного суду у даній справі, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 0554296-2402-2103 від 21.07.2021 року \~не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 року суду підлягає скасуванню в цій частині на підставі ст. 317 КАС України, з ухваленням у цій частині нового судового \~рішення про часткове задоволення позовних вимог. В свою чергу, ухвалюючи додаткове рішення від 04.01.2022 року, Херсонський окружний адміністративний суд правильно встановив обставини справи та дотримав норми процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на вказане судове рішення, \~суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін.

Результат розгляду: partial