Рішення адміністративного суду від 2022-05-03 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду із позовом до начальника СРПП Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції Криванича Мирона Івановича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, посилаючись на те,\~що згідно постанови від 11.02.2022 року серії БАБ №231015 начальником СРПП Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Криваничем М.І. по справі про адміністративне правопорушення, його піддано адміністративному стягненню за ч.1\~ст.122 КУпАП\~у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що з даною постановою позивач незгідний повністю, вважає таку протиправною та безпідставною, наведені в постанові обставини не відповідають дійсності. Час та місце скоєння, суть і обставини адміністративного правопорушення, встановлені відповідачем під час розгляду справи (п. 5 постанови): [PERSON] , керуючи транспортним засобом Фольксваген-Пасат, реєстраційний номер [NUMBER] , 11.02.2022 року 13 год. 45 хв. в с. Дубриничі, Перечинського району, порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1 (перетнув ... (далі нечитабельний текст)... лінію, яка поділяє транспортні потоки, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Зазначає, що з наведеним неможливо погодитись, оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не досліджував жодного доказу, висновок про вину позивача не ґрунтується на жодному доказі, що стверджено постановою БАБ № 231015 від 11.02.2022 року. Підстав для винесення оскаржуваної постанови у працівника поліції не було, що підтверджується пунктами 5 та 7 даної постанови. Тобто станом на 13:50 год. 11.02.2022 року матеріали справи про адміністративне правопорушення не містили жодного доказу (постанова не містить згадки про матеріали відео та фото фіксації взагалі). Відповідач в особі працівника поліції який розглянув справу не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази які в повній мірі підтверджую факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено без участі позивача, якого не сповіщено про день, час та місце розгляду справи, що стверджено постановою, яка є предметом оскарження. Крім цього, поліцейським під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не роз`яснено її права, передбачених частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України. Зазначені обставини в сукупності, свідчать про грубі порушення поліцейським прав позивача, у тому числі і права на захист, оскільки останній про таке право не був поінформований і відповідно про порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Вважає, що відповідачем, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення взагалі недодержано жодної норми КУпАП. Позивач вважає, що вказана постанова є безпідставною, ґрунтується на припущеннях інспектора. На підставі наведеного просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] , та його представник Цуга Ю.Ю. у судове засідання не з`явилися, однак подали заяву, в якій просять розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги підтримують та просили такі задовольнити. Відповідач на розгляд справи у судове засідання не з`явився, однак надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначає що позов [PERSON] не визнає в повному обсязі з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 11.02.2022 року о 13:50 на а/д Н-13 Ужгород-Самбір-Львів с. Дубриничі водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Фольксваген-Пасат, реєстраційний номер [NUMBER] перетнув дорожню розмітку 1.1., яка поділяє напрям руху транспорту чим порушив п.п. 8.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст.122 КУпАП. Постановою серії БАБ № 231015 від 11.02.2022 громадянина [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХП, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. За приписами пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Зазначає, що ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Пунктом 11 частини першої статті 23 ЗУ від 02 липня 2015 року № 580-УІІ «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до пункту 8.5.1 горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору. Відповідно до 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених деякими статтями КУпАП, у тому числі і ч.1 ст.122 КУпАП. Відповідно до п.2 розділу III цієї Інструкції постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, ч.1 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Таким чином, законодавчо закріплене скорочене провадження по адміністративному правопорушенню, передбаченому ч.1 ст.122 КУпАП, без складання протоколу про адміністративне правопорушення, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Отже, начальником СРПП Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції Криваничем Мироном Івановичем, було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, внаслідок чого було складено постанову серії БАБ №231015 та притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Звертає увагу суду, що оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, посилання позивача на порушення ГУНП в Закарпатській області законодавства в даному випадку є безпідставними, необґрунтованими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню. Не погодившись із відзивом, представник позивача адвокат Цуга Ю.Ю., надіслав відповідь на відзив у якому висловив свою незгоду з аргументами відповідача.\~ З якого вбачається наступне, до відзиву відповідачем не додано жодного доказу. 28.03.2022 року представник позивача отримав відповідь на відзив від позивача. З відзивом на позовну заяву позивач незгідний повністю, вважає такий необґрунтованим, та таким, що непідтверджений доказами (голослівним). Позивач не визнає обставин, наведених в відзиві, не вважає себе винним. Відповідач, не дивлячись на обставини наведені позивачем в позові, не надав жодного доказу на спростування того, що 11.02.2022 року о 13:50 год. на вулиці на а/д Н-13 Ужгород-Самбір-Львів с.Дубриничі під час розгляду справі відносно позивача: поліцейський досліджував які-небудь докази; висновок про вину позивача ґрунтувався на якому-небудь доказі. Відповідач жодним чином не усунув тверджень позивача щодо відсутності у поліцейського підстав для винесення оскаржуваної постанови, з огляду на пункти 5 та 7 постанови, яка є предметом оскарження. До відзиву на позов відповідач не надав доказів, що поліцейський, який розглянув справу, виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем. Також до відзиву на позов не додано жодного доказу, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено за участі позивача (в позові позивач вказував, що без його участі проведено розгляд справи), якого не сповіщено про день, час та місце розгляду справи, що стверджено постановою, яка є предметом оскарження. Відповідачем, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення взагалі недодержано жодної норми КУпАП, протилежного не спростовано належними доказами, які мав можливість надати відповідач до свого відзиву. 11.02.2022 року приблизно о 13:45 год. на а/д Н-13 Ужгород-Самбір-Львів с. Дубриничі позивач не вчиняв жодного правопорушення, відповідачем безпідставно притягнуто його до відповідальності. Позивач вважає, що у силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відзив на позов відхилити, а позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вивчивши відзив на позов, відповідь на відзив, вважає адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що відносно позивача відповідач виніс постанову серії БАБ № 231015 від 11 лютого 2022 року, згідно якої [PERSON] ставиться в вину те, що 11.02.2022 року 13 год. 45 хв. в с. Дубриничі, Перечинського району, порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1 перетнув вузьку суцільну лінію, яка поділяє транспортні потоки, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Цією ж постановою відповідач наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Ч.1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, за порушення вимог дорожньої розмітки проїзної частини доріг. Згідно ст.222 КУпАП до компетенції уповноважених працівників Національної поліції віднесено розгляд адміністративних порушень, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП. З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була складена на місці події, копія такої була вручена позивачу після складання такої, що не суперечить чинному законодавству, разом з цим, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вини [PERSON] в розумінні ст. 251 КУпАП, відповідачем не надано. Не спростовані відповідачем і твердження позивача про те, що останній своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, вимог Правил дорожнього руху не порушував. Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ст.288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Згідно ст.19 ч.1 п.1 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Як роз`яснює п.3 постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06 березня 2008 року постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії. Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється\~КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (частини 1,2 ст. 7 КУпАП). Згідно ст. ст. 245, 252 КУпАП України завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом. Оцінка доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, також має ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, на підставі закону. Відповідно до ст. 77 ч.1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Ч.2 цієї ж статті передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Щодо вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, у справі відсутні достатні докази, які б підтверджували дану обставину, в судове засідання відповідач не з`явився і не довів порушення позивачем Правил дорожнього руху України та правомірність прийнятого ним рішення по справі. Відтак суд приходить до висновку про недоведеність вини позивача і визнає, що оскаржувана ним постанова підлягає скасуванню. З врахуванням того, що при винесенні оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення відповідачем порушено норми діючих нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача належними доказами не спростовані, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП. Згідно з ч.1\~ст.139 КАС України\~при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього\~Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відтак на користь позивача [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородського районного відділу поліції\~Головного управління Національної поліції в Закарпатській області\~слід стягнути судовий збір в сумі 496 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted