Рішення адміністративного суду від 2022-09-19 00:00:00+03

14 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ДМС України в Одеській області, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління від 20.11.2021 року про відмову у здійсненні обміну бланку посвідки № [NUMBER] , у зв`язку із непридатністю до користування; - зобов`язати Головне управління здійснити позивачу обмін бланку посвідки. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року адміністративний позов [PERSON] задоволено. Не погоджуючись з ухваленим рішенням ГУ ДМС України Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Обґрунтовуючи подану скаргу апелянт стверджує, що у спірних правовідносинах діяв на підставі та у межах чинного законодавства, зокрема, ГУДМС на підставі всебічно проаналізованих матеріалів особової справи позивача прийняло рішення від 27.01.2022 року №510323000013314 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання. Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження. Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, [PERSON] громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам у 1996 році прибув до України. 11 травня 2007 року [PERSON] надано дозвіл на імміграцію в Україну (а.с. 66). 11 серпня 2008 року [PERSON] документований посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] , термін дії безстроково (а.с. 81). 22 ciчня 2022 року [PERSON] звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області за адміністративною послугою, пов`язаною із видачою нової посвідки замість посвідки серії [NUMBER] , яка не пригідна для користування (а.с. 80). 27 січня 2022 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення №510323000013314 про відмову в оформленні (видачi) посвідки Постійне проживання громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам [PERSON] , [INFO] у відповідності до підпункту 3 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною тa знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 №321 у зв`язку з тим, що дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію (а.с. 90). Вважаючи зазначену відмову протиправною [PERSON] звернутися до суду з даним адміністративним позовом. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведене наявності підстав для відмови позивачу у здійсненні обміну бланку посвідки постійного проживання. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне. Так, приписами частини другої статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову. Частиною першою статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, на час прийняття рішення про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання, визначався та встановлювався Законом України від 22.09.2011 року №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон №3773-VI). Пунктом 18 частини 1 статті 1 цього Закону визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року за №321 "Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання" затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання (далі Порядок №321). Пунктом 1 Порядку №321 визначено, що посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Згідно пункту 3 Порядку №321 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території. Пунктом 7 Порядку №321 обумовлено, що обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія). Приписами пункту 9 Порядку №321 визначено, що оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами / територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр). Перелік документів, необхідних для здійснення обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні зазначений у пунктах 32-34 Порядку №321. Відповідно до абзацу другого пункту 37 Порядку №321 при розгляді заяви про оформлення чи обмін посвідки на постійне проживання, перевіряється чинність дозволу на імміграцію шляхом вивчення матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію. Згідно пункту 62 Порядку №321 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: 1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення; 2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду; 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію; 4) встановлено належність особи до громадянства України; 5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання; 6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки; 7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином; 8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився; 9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію; 10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну; 11) в інших випадках, передбачених законом. Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення від 27.01.2022 року №510323000013314 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання прийнято у відповідності до підпункту 3 пункту 62 Порядку №321 - у зв`язку з тим, що дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію. Як стверджує відповідач, під час вивчення матеріалів справи про надання позивачу дозволу на імміграцію встановлено відсутність підтвердження законності надання такого дозволу. Між тим, приписи Порядку №321 не надають право відповідачу при розгляді заяви про обмін посвідки перевіряти обґрунтованість підстав її оформлення. Абзацом третім пункту 37 згаданого порядку, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС перевіряє лише чинність дозволу. Крім того, пунктом 73 Порядку №321 передбачено, що у разі коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства, керівник відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС, керівник структурного підрозділу апарату ДМС проводить службову перевірку. За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС, керівником структурного підрозділу апарату ДМС. На підставі висновку, посвідки, видані з порушенням вимог законодавства, визнаються недійсними за наказом ДМС. Проте, ГУ ДМС України в Одеській області не надано доказів проведення службової перевірки за фактом безпідставного оформлення та видачі позивачу посвідки на постійне проживання чи визнання недійсною посвідки на постійне проживання серії [NUMBER] , виданої 11 серпня 2008 року ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам [PERSON] , як і не надано доказів скасування наданого йому дозволу на імміграцію. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для скасування рішення ГУ ДМС в Одеській області від 27.01.2022 року №510323000013314 про відмову в оформленні (видачi) посвідки Постійне проживання громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам [PERSON] , [INFO] . Наявності законних підстав для прийняття такого рішення ГУДМС не доведено. Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують та є тотожними заперечень до адміністративного позову, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи. Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Відтак, апеляційна скарга ГУДМС задоволенню не підлягає.

Результат розгляду: denied