Рішення адміністративного суду від 2022-03-30 00:00:00+03

ТзОВ «Українські страви» 22.11.2021 звернулося в суд з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича, Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранка Дмитра Вікторовича в якому просить визнати протиправними дії приватного виконавця Пироги С.С. щодо пред`явлення до виконання постанови від 31 березня 2021 року ВП №64995525 про стягнення з боржника основної винагороди без повного та фактичного виконання рішення суду, визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Пироги С.С. від 31 березня 2021 року ВП №64995525 про стягнення з боржника основної винагороди у сумі еквівалентній 9 235,39 дол. США, визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого Таранко Д.В. щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 67477062 від 10 листопада 2021 року, скасувати постанову приватного виконавця Таранко Д.В. про відкриття виконавчого провадження ВП № 67477062 від 10 листопада 2021 року. Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року клопотання Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича про закриття провадження в частині задоволено. Закрито провадження в адміністративній справі №140/14221/21 в частині визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича від 31 березня 2021 року ВП №64995525 про стягнення з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Українські страви» основної винагороди у сумі еквівалентній 9 235,39 дол. США. Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські страви» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та розглянути позовну вимогу, апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального права. У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі заперечують проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою. Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 КАС України, не перешкоджає судовому розгляду. Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання. Позивач направив до апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи до закінчення воєнного часу, а в разі розгляду справи суду просив прийняти рішення згідно законодавства України, вказуючи, що знаходиться на захисті на обороні нашої суверенності і свободи в м.Харкові. Колегія суддів вважає, що клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, до задоволення не підлягає, оскільки відповідно до статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, також відсутні докази на їх підтвердження для відкладення розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач (боржник у виконавчому провадженні) оскаржує постанову про стягнення з боржника основної винагороди у ВП №64995525 від 31.03.2021 відкриту на підставі наказу №903/1215/15-1 виданого 23.09.2016 виданого Господарським судом Волинської області у порядку господарського судочинства. Суд першої інстанції дійшов висновку закриваючи провадження у адміністративній справі, що з даною позовною заявою, в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича від 31 березня 2021 року ВП №64995525 про стягнення з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Українські страви» основної винагороди у сумі еквівалентній 9235,39 дол. США необхідно звернутись до того суду, який видав виконавчий документ (судовий наказ), а саме - до Господарського суду Волинської області. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За змістом пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Згідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції. Положеннями пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Слід зазначити, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Згідно із частинами 1, 2 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Тобто, якщо законом було установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватного виконавця, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ. Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII). Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. У пункті 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення підлягають примусовому виконанню, зокрема, на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Згідно частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. З аналізу наведених вище норм права можна дійти висновку про те, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Аналогічні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15, у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 160/4071/20, від 31 березня 2021 року у справі № 640/18024/20, ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 листопада 2020 року у справі № 6/160. Судом встановлено, що ТзОВ «Українські страви» (боржник у виконавчому провадженні) оскаржує постанову про стягнення з боржника основної винагороди у ВП №64995525 від 31.03.2021. Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є саме постанова приватного виконавця від 31.03.2021 про стягнення основної винагороди. Виходячи зі змісту фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що законність прийняття спірної постанови приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича від 31 березня 2021 року ВП №64995525 про стягнення з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Українські страви» основної винагороди у сумі еквівалентній 9235,39 дол. США необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про закриття провадження у справі було невірно застосовано положення статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим слід апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. Враховуючи наведене з врахуванням вказаних законодавчих положень та статті 320 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідно апеляційну скаргу задовольнити частково, оскільки позивач просить в апеляційній скарзі розглянути позовну заяву, що не підлягає до задоволення, адже не передбачено процесуальним законодавством в межах перегляду процесуальної ухвали, яка скасовується апеляційним судом і направляється для продовження розгляду по суті позовної вимоги, що оскаржується. Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції у апеляційного суду немає.

Результат розгляду: partial