Рішення адміністративного суду від 2022-05-24 00:00:00+03

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ Позивач 08.09.2021 звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду \~в якому просив: - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області сформувати та направити до Управління Державної казначейської служби України в м.\~Житомирі подання про повернення [PERSON] помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6 244 грн. 20 коп. - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500, 00 грн. ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю. Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено того, що купуючи частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2021, придбавала житло вперше, внаслідок чого відсутні підстави для повернення сплаченого нею збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна. ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що позивач [PERSON] не має \~і ніколи не мала у власності квартири за адресою: [ADDRESS] , яка виникла на підставі свідоцтва про право власності, 18.01.2001, Рівненською АЕС. Також позивачем зазначено про те, що у власниці вищевказаної квартири прізвище, ім`я та по-батькові повністю співпадають з прізвищем, ім`ям та по-батькові позивача у даній справі, однак, у власниці вказаної квартири відсутній ідентифікаційний код у зв`язку з релігійними переконаннями, тоді як \~у позивачу присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податку. Разом з тим в апеляційній скарзі позивач просить про стягнення на користь позивача судових витрат. ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 \~ст. 304 КАС України \~не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ Ухвалою суду від 24.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Ухвалою суду від 30.03.2022 витребувано у сторін додаткові докази. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України. VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 05.04.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 05.04.2021, посвідченим приватним нотаріусом Мокрецькою О.О., зареєстрованим в реєстрі за №499. Відповідно до умов вказаного Договору, позивач набув у власність житло - частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Задля посвідчення договору купівлі-продажу квартири, позивачем 05.04.2021 було сплачено збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який складає 1%, у загальному розмірі 6244,20 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.2077195990.1 від 05.04.2021. Позивач звернулася до відповідача з заявою про повернення помилково зарахованого до бюджету збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. За результатами розгляду вимоги Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 19.08.2021 повідомило, що не має можливості сформувати вищезазначене подання, оскільки не існує офіційного джерела інформації, яке підтверджувало б, що житло придбане особою вперше. Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду із даним позовом. VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 № 400/97-ВР (далі Закон № 400/97-ВР) платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 2 цього Закону № 400/97-ВР, об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна. Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі - Порядок № 1740). Згідно із абзацом першим пункту 15-1 цього Порядку № 1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України. Відповідно до пункту 15-3 Порядку №1740, нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно п. 15-2 Порядку № 1740 передбачає, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо: б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду; в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року); г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Згідно матеріалів справи, позивачем на підтвердження того, що нерухоме майно придбавається позивачем вперше надано до суду: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки 271108616), сформований 18.08.2021, за результатом розгляду заяв у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який містить відомості про: 1) реєстрацію права власності за [PERSON] - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 05.04.2021, посвідченим приватним нотаріусом Мокрецькою О.О., зареєстрованим в реєстрі за №499; 2) реєстрацію права власності за [PERSON] - на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка виникла на підставі свідоцтва про право власності, 18.01.2001, Рівненською АЕС. Однак, згідно наданих витягів вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] , яка виникла на підставі свідоцтва про право власності, 18.01.2001, Рівненською АЕС зареєстрована за [PERSON] , особою, яка не має коду в зв`язку з релігійними переконаннями. При цьому житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 05.04.2021 за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2022 витребувано у сторін додаткові докази, а саме: зобов`язано позивача - [PERSON] надіслати на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду відомості, зокрема з податкового органу, про дату присвоєння їй реєстраційного номеру облікової картки платника податків та відомості стосовно того, чи не була позивач особою, яка не має коду в зв`язку з релігійними переконаннями; зобов`язано відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надіслати на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду докази того, що квартира за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована на підставі свідоцтва про право власності, 18.01.2001, Рівненською АЕС дійсно зареєстрована за позивачем - [PERSON] \~(РНОКПП [NUMBER] ). 14.04.2022 на виконання вимог ухвали до суду надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області \~№0600-0603-7/24960, яким надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] . 15.04.2022 до суду надійшло клопотання представника позивача в якому заявник просить суд продовжити строк для надання доказів, а саме надання інформації з податкового \~органу, оскільки, на виконання вимог ухвали суду, 06.04.2022 через особистий кабінет платника податків було подано заяву про надання інформації. Станом на 15.04.2022 відповідь від Головного управління ДПС у Житомирській області ще не надійшла. Крім того зазначено, що ідентифікаційний номер позивачці присвоєно 27.05.2009, що підтверджується карткою фізичної особи - платника податків. Також до клопотання долучено копії паспорта [PERSON] , картки фізичної особи - платника податків від 27.05.2009 та заяви до податкового органу з доказами її реєстрації. 04.05.2022 до суду надійшло клопотання представника позивача, яким долучено відповідь податкового органу та копію паспорта позивача, а саме, сторінок "особливі відмітки". Згідно відповіді Головного управління ДПС у Житомирській області від 18.04.2022 №4154/6/06-30-12-02-12, податковим органом повідомлено, зокрема, що інформація щодо дати присвоєння РНОКПП [NUMBER] зазначена у картці платника податків, підтвердженням реєстрації /зняття з реєстрації в окремому реєстрі Державного реєстру є наявність (відсутність, погашення) у паспорті відмітки про право здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта. При цьому згідно п. 12 розд. VIII Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, затвердженого наказом міністерства фінансів України від 29.09.2017 №822 анулювання відмітки проводиться шляхом погашення відмітки по діагоналі штампом "Анульовано" або шляхом перекреслення вручну відмітки по діагоналі лінією, над якою здійснюється напис "Анульовано". Таке анулювання засвідчується під штампом погашення або лінією перекреслення підписом посадової особи із зазначенням дати і відбитком печатки контролюючого органу, якою засвідчуються картки платників податків. Як вбачається з наданої представником позивача копії паспорта позивача ( [NUMBER] ), на сторінках особливі відмітки відсутні відомості про право здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта та відсутні відмітки податкового органу про анулювання такого права. Отже з наведеного можна дійти висновку, що позивач у даній справі - [PERSON] ніколи не була особою, яка не має коду в зв`язку з релігійними переконаннями. При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що факт придбання позивачем ( [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) нерухомого майна вперше підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Згідно вказаних реєстрів таке нерухоме майно придбане позивачем вперше. Разом з тим, згідно відомостей витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира [ADDRESS] перебуває у приватній спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 18.01.2001 Рівненської АЕС. Таким чином [PERSON] , особа, яка не має коду в зв`язку з релігійними переконаннями та [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] є різними особами, \~і відповідно, \~позивач - [PERSON] , (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) не придбавала квартиру [ADDRESS] . За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості відмови відповідача, викладеної в листі від 19.08.2021 №0600-0503-8/62030, чим порушено права позивача на повернення помилково сплачених коштів, з огляду на наявність у неї відповідної пільги зі сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна при придбанні житла вперше, на захист якого подано даний позов. Відповідно до пункту 10 частини 2 ст 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; В даному випадку колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту забезпечить ефективний захист порушених прав та інтересів позивача, а відтак, наявні правові підстави для задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача сформувати та направити до Управління Державної казначейської служби України в м. Житомирі подання про повернення [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) помилково сплаченого збору на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6244 грн. 20 коп., сплаченого згідно квитанції №0.0.2077195990.1 від 05.04.2021. Стосовно розподілу витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно із ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI). Згідно із положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України). Водночас за змістом вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав: ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АМ №1014351; договір про надання правової допомоги №28/21 від 11.08.2021 та додаткову угоду №1 від 24.11.2021. Згідно договору про надання правової допомоги та додаткової угоди, розмір гонорару становить 8500 грн: - складання адвокатського запиту 500 грн; - складання адміністративного позову 4000 грн; - складання апеляційної скарги 4000 грн. Таким чином, беручи до уваги предмет спору, складність справи, її значення для позивача та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи та за відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат, колегія суддів дійшла висновку, що понесені позивачем витрати підлягають відшкодуванню в сумі 8500 грн. Стосовно сплаченого позивачем судового збору колегія суддів зазначає наступне. Частиною 6 ст. 139 КАС України вказано, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. За таких обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 2270 грн. судового збору сплаченого згідно квитанції від 08.09.2021 №44677 на суму 908 грн та квитанції від 26.11.2021 №4263 на суму 1362 грн. VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови. У силу \~п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право \~скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі \~ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: granted