Рішення адміністративного суду від 2022-07-20 00:00:00+03

У жовтні 2020 року [PERSON] (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної гвардії України про визнання протиправними дій Головного управління Національної гвардії України щодо ненадання [PERSON] статусу учасника бойових дій; зобов`язати Головне управління Національної гвардії України надати [PERSON] статус учасника бойових дій; зобов`язати Головне управління Національної гвардії України видати [PERSON] посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка. В обґрунтування позову вказав, що у період з 01.07.2014р. по 28.08.2014р. проходив службу у добровольчому батальйоні «Донбас». Після отриманого поранення (контузії) був комісований зі служби. Позивач вважає, що відповідачем було безпідставно відмовлено у наданні йому статусу учасника бойових дій, позаяк той факт, що він брав участь в АТО підтверджується нотаріально завіреними показами свідків що також мають статус учасників бойових дій [PERSON] та [PERSON] , які особисто бачили позивача у складі військової колони та місцях дислокації батальйона «Донбас». Зазначає, що Комісія не здійснила жодних заходів для отримання необхідних відомостей та документів, які підтверджують обставини на які вказував позивач у своїй заяві про надання статусу учасника бойових дій. Відповідач проти задоволення позову заперечував. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року, адміністративний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Національної гвардії України, викладену у Листі від 28.08.2020 року № 27/22/3-В-834 щодо надання [PERSON] статусу учасника бойових дій. Зобов`язано Головне управління Національної гвардії України (03151, м.Київ, вул. Народного Ополчення, 9а, код ЄДРПОУ 08803498) повторно розглянути заяву [PERSON] від 08.08.2020 року щодо надання статусу учасника бойових дій, з урахуванням окреслених у судовому Рішенні висновків, та правової оцінки суду. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Не погоджуючись частково з прийнятим рішенням, [PERSON] та Головним управлінням Національної гвардії України подано на зазначене судове рішення апеляційні скарги, у яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати кожен з апелянтів у відповідних частинах. В обґрунтування скарги - позивач [PERSON] зазначив, що суд першої інстанції мав достатньо підстав для задоволення його позовних вимог у повному обсязі, адже на його думку до позову були надані належні та достатні документи, якими підтверджується право позивача на отримання статусу учасника бойових дій. Також, посилаючись на п.4 Порядку №413 вказує про наявність в матеріалах справи завірених нотаріально свідчень учасників осіб, що мають статус учасників бойових дій та підтверджують участь позивача в зоні АТО у складі добровольчого батальйону «Донбас». Обґрунтовуючи вимоги своєї скарги - відповідач ГУ Національної гвардії України наголошує на відсутності правових підстав для надання [PERSON] статусу учасника бойових дій, що підтверджується наданими відповідачем до матеріалів справи офіційною інформацією від ВМКЦ Південного регіону про відсутність даних щодо [PERSON] в ВМКЦ Південного регіону, інформацією від колишніх командирів добровольчого формування «Донбас» та начальника відділення кадрів військової частини 3027 Національної гвардії України про те, що [PERSON] не проходив військову службу або військову служби у військовому резерві у військових частинах Національної гвардії України, не був добровольцем добровольчого формування «Донбас» та відповідно не брав участі в антитерористичній операції у складі Національної гвардії України або добровольчого формування «Донбас» та іншими письмовими доказами. Апелянт вважає, що судом першої інстанції помилково були взяті до уваги нотаріально засвідчені пояснення свідків, оскільки жодному із цих осіб посвідчення УБД не видавалось Національною гвардією України, де і при яких обставинах вони бачили позивача ними не зазначено. Приналежність позивача до добровольчого батальйону «Донбас» не встановлено. Документи або пояснення зі складу Національної гвардії України або добровольчого формування «Донбас», які б підтверджували участь позивача відсутні. Відповідно до приписів ст. 311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження. Заперечень з приводу розгляду справи в порядку письмового провадження від сторін не надходило. Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08.08.2020р. [PERSON] звернувся до Головного управління Національної гвардії України з відповідною заявою про надання йому статусу учасника бойових дій. Листом від 28 серпня 2020 року за № 27/22/3-B-834 Головне управління Національної гвардії України розглянуло заяву [PERSON] від 08.08.2020 стосовно надання статусу учасника бойових дій, та повідомило, що в ході перевірки фактів, зазначених у заяві, а також під час розгляду залучених до неї матеріалів, ураховуючи інформацію, отриману від колишніх керівників добровольчого формування «Донбас» установлено, що [PERSON] , [INFO] , військову службу або службу у військовому резерві у військових частинах Національної гвардії України не проходив, добровольцем добровольчого формування «Донбас» не був та вiдповiдно участі в антитерористичній операції у складі Національної гвардії України або добровольчого - формування «Донбас» не брав. Також, проінформовано позивача про те, що в Національній гвардії України та добровольчому формуванні «Донбас» відсутні матеріали, документи або пояснення свідків виключно зі складу Національної гвардії України або добровольчого формування «Донбас», які б підтверджували його участь в АТО. З огляду на викладене, правові підстави для надання заявнику статусу учасника бойових дій, відсутні. Вважаючи дії Головного управління Національної гвардії України щодо відмови у наданні статусу учасника бойових дій протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Національної гвардії України протиправно відмовлено [PERSON] у задоволенні його заяви від 08.08.2020р. про надання статусу учасника бойових дій, оскільки, на думку суду, таке рішення повинно прийматися комісією Головного управління Національної гвардії України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій з метою отримання статусу учасника бойових дій, зокрема, у формі рішення, з урахуванням Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема в частині обов`язковості чи не обов`язковості підтвердження суб`єктом боротьби з тероризмом (Штабом Антитерористичної операції при СБУ) участі Позивача в АТО. Суд першої інстанції також зазначив, що документи, котрі подавалися на розгляд Головного управління Національної Гвардії України, містять суперечливі дані, відтак аналіз досліджених судом доказів унеможливлює встановити взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, у контексті їх достовірності та достатності. Надаючи оцінку обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного. Як встановлено ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Перелік осіб, які визнаються учасниками бойових дій, визначений статтею 6 Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Відповідно до п.19 ч.1 ст.6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Згідно з пунктом 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі в антитерористичній операції чи в забезпеченні її проведення, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України. Процедура надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначена Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 20 серпня 2014 р. (далі Порядок № 413). Відповідно до п. 2 Порядку № 413, статус учасника бойових дій, окрім інших осіб, надається військовослужбовцям Національної гвардії, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; Тобто, обов`язковою складовою для визначення статусу учасника бойових дій є залучення особи до проведення антитерористичної операції та її безпосередня участь в ній. Пунктом 4 вказаного Порядку №413 визначено підстави для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи: про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, зокрема для осіб, які брали участь в антитерористичній операції, для осіб які отримали поранення, контузії, каліцтва (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), тощо. Також, вказаним пунктом передбачено, що до уваги беруться свідчення (заяви) осіб, підпис на яких повинен бути засвідчений нотаріально, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до абзацу першого пункту 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та/або статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та які мають документальне підтвердження своєї участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях за період, за який вони свідчать. До періоду безпосереднього виконання особою, зазначеною в абзаці четвертому пункту 2 цього Порядку, завдань антитерористичної операції в районах її проведення, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у районах здійснення таких заходів включається період, підтверджений усіма свідками. За змістом п.п.5, 6 Порядку №413 рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Офісі Генерального прокурора, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (комісії), - стосовно осіб, зазначених в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку; міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Мінветеранів (міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання, та стосовно осіб, зазначених в абзаці четвертому пункту 2 цього Порядку. Для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та в місячний строк із дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав комісії повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання. При цьому, судом першої інстанції було вірно враховано, що згідно викладених у позові доводів, [PERSON] брав участь в антитерористичній операції з 01.06.2014р. по 28.08.2014р., тобто до моменту прийняття вказаного вище Порядку. Так, ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" був доповнений п. 20, який давав можливість надавати статус учасника бойових дій особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, лише 07.04.2015 року. Зміни до Порядку, що надали можливість надавати статус учасника бойових дій особам, які у складі добровольчих формувань брали безпосередню участь в антитерористичній операції, були прийняті 04.06.2015 року. Зокрема, відповідно до п. 2 Порядку в редакції від 04.06.2015 року статус учасника бойових дій надається особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів. Згідно з п. 4 Порядку в редакції від 04.06.2015 року підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення). Пункт 4 Порядку був викладений тільки 08.09.2016 у наступній редакції: "Підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, - документи про залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, передбачені абзацами другим - четвертим цього пункту, або нотаріально завірені свідчення не менше ніж двох свідків із числа осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які разом із такою особою брати участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій або інваліда війни, у тат: підтвердження суб`єктами боротьби з тероризмом факту взаємодії зазначених осіб (особисто або під час перебування у складі добровольчих формувань) із Збройними Силами, МВС, Національною гвардією та іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами". Наказом Міністерства внутрішніх справ України 22.05.2015 № 590 затверджено Положення про комісію Головного управління Національної гвардії України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (надалі - Положення №590). Згідно з п. 5 розділу І Положення №590, для надання статусу учасника бойових дій військовослужбовцям начальники територіальних управлінь, вищих навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, установ та закладів, командири з`єднань, військових частин і підрозділів Національної гвардії України (далі - командири (начальники) військових частин), у підпорядкуванні яких проходили службу чи працювали військовослужбовці, у місячний строк після завершення ними виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення зобов`язані подати на розгляд Комісії довідки за формою, наведеною у додатку 1 до Порядку, та документи, зазначені в пункті 3 розділу ІІ цього Положення. В силу вимог п.п. 1, 2, 3 розділу ІІ, вказаного Положення № 590, основним завданням Комісії є прийняття рішення щодо надання військовослужбовцям і добровольцям статусу учасника бойових дій. Комісія має право: вивчати довідки та документи, надіслані до Комісії командирами (начальниками) військових частин та військовослужбовцями і добровольцями особисто; 2) у разі потреби заслуховувати пояснення військовослужбовців і добровольців, стосовно яких подані довідки та документи, свідків; 3) приймати рішення про надання статусу учасника бойових дій військовослужбовцям і добровольцям; 4) подавати на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій документи із спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання; 5) повертати для подальшого доопрацювання командирам (начальникам) військових частин документи стосовно військовослужбовців; 6) приймати рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій військовослужбовцям і добровольцям; 7) приймати рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій військовослужбовців і добровольців; 8) повторно розглядати за рішенням Міністра внутрішніх справ України (особи, яка виконує його обов`язки) питання про надання статусу учасника бойових дій військовослужбовцям і добровольцям, яким було відмовлено в наданні такого статусу раніше. Комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій на підставі документів, визначених пунктом 4 Порядку. Отже, питання щодо надання статусу учасника бойових дій відноситься до компетенції комісій з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореним зокрема в Національній гвардії, тощо. За результатами розгляду питання щодо надання статусу учасника бойових дій комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій національної гвардії повинна прийняти рішення про надання або відмову у наданні статусу УБД. Колегією суддів з наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що звертаючись до відповідача із заявою про отримання статусу учасника бойових дій позивачем у підтвердження наявності підстав для цього було надано Довідку №6 від 08.08.2016 року видану за підписом Начальника фінансового відділу Південного територіального управління Національної гвардії України Т.В. Польовою, зі змісту якої слідує, що [PERSON] , [INFO] , дійсно отримав мінно-вибухове поранення (контузія) голови при виконанні зобов`язань військової служби в бойових умовах у м.Іловайськ (Україна) 28 серпня 2014р.. [PERSON] , [INFO] , є учасником бойових дій антитерористичної операції з 01 липня 2014 року по 28 серпня 2014 року обчислення страхового стажу (один місяць за 3 місяця: довідка з облвійськомату). Посвідчення №525/08 видано Київським райвійськкоматом у м. Одесі від 10.09.2008 року (Україна, Донбас: м. Лисичанськ, м. Іловайськ) батальйон «Донбас» (т.1 а.с.119). Також, в матеріалах справи наявна довідка від 05.08.2016р., видана за підписом Начальника ВМКЦ Південного регіону полковника Нападовського, згідно якої [PERSON] , [INFO] дійсно отримав мінно-вибухове поранення (контузія) голови при виконанні зобов`язань військової служби в бойових умовах у м. Іловайськ (Україна) 28 серпня 2014 року. [PERSON] , [INFO] є учасником бойових дій антитерористичної операції з 01 липня 2014 року по 28 серпня 2014 р. обчислення страхового стажу (один місяць за 3 місяця: довідка з облвійськкомату). Обліково-послужна картка №525/08 видано Київським райвійськкоматом у м. Одесі від 10.09.2008 року (Україна, Донбас: м. Лисичанськ, м. Іловайськ) батальйон «Донбас». Згідно Виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії № 728347, [PERSON] , [INFO] є інвалідом 2 групи. Діагноз МСЕК: наслідки перенесеної взривної травми (2014р.), контузії головного мозку у вигляді посттравматичної енцефалопатії в ст. декомпенсації. Крім того, з виписок-епікриз з медичної карти стаціонарного хворого №541/91 та №1008/196, які надані Комунальною установою «Міська лікарня №8» Одеської міської ради вбачається, що у [PERSON] наявні наслідки перенесеної вибухової травми (2014р.), контузії головного мозку у вигляді посттравматичної енцефалопатії в ст. декомпенсації. Анамнез захворювання: під час проведення АТО в 2014 році при виконанні службових обов`язків в результаті вибухової травми переніс контузію головного мозку. До того ж, як було вірно враховано судом першої інстанції, в матеріалах справи наявні копії нотаріально посвідчених заяв свідків: - [PERSON] від 25.05.2020р. за № 1809, в якій зазначено, він є учасником бойових дій (дублікат посвідчення [NUMBER] , видане 23.05.2019 року), цією заявою особисто підтверджує, що громадянин України [PERSON] , [INFO] , проходив військову службу у добровольчому батальйоні «Донбас» з 01.07.2014 року та приймав участь в зоні Антитерористичної операції та території Луганська та Донецької області. Він особисто бачив [PERSON] у складі військової колони та місцях дислокації батальйона «Донбас»; - [PERSON] від 25.05.2020р. за № 1808, в якій зазначено, він є учасник бойових дій (дублікат посвідчення [NUMBER] , видане 14.03.2016 року), цією заявою особисто підтверджує, що громадянин України [PERSON] , [INFO] , проходив військову службу у добровольчому батальйоні «Донбас» з 01.07.2014 року та приймав участі в зоні Антитерористичної операції та території Луганська та Донецької області. Він особисто бачив [PERSON] у складі військової колони та місцях дислокації батальйона «Донбас». Водночас, згідно наданих відповідачем документів, за інформацією, отриманою від колишніх командирів добровольчого формування «Донбас» начальника відділення кадрів тa військової частини 3027 Національної гвардії України установлено, [PERSON] військову службу або службу у військовому резерві у військових частинах Національної гвардії України не проходив, добровольцем добровольчого формування «Донбас» не був та відповідно участі в антитерористичній операції у складі Національної гвардії України або добровольчого формування «Донбас», не брав. Аналізуючи усе наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з наявних в матеріалах справи доказів неможливо, поза розумним сумнівом, встановити взаємний зв`язок їх сукупності, у контексті їх достовірності та достатності, оскільки документи, які подавалися на розгляд Головного управління Національної Гвардії України, містять суперечливі дані. При цьому, колегія суддів наголошує, що в силу приписів наведених вище правових, які регулюють спірні правовідносини, саме відповідна Комісія уповноважена на розгляд матеріалів про визнання учасниками бойових дій військовослужбовців, які проходили службу чи працювали у підпорядкуванні в Національної гвардії та за результатами розгляду матеріалів повинна прийняти відповідне рішення. Однак, як свідчать матеріали справи та на що вірно звернув увагу суд першої інстанції, питання щодо надання [PERSON] статусу учасника бойових дій було розглянуто Головним управлінням Національної гвардії України, та результати такого розгляду оформлені листом від 28.08.20250р. № 27/22/3-В-834 «Щодо надання інформації», а не відповідним рішенням Комісії, фора якого затверджена у Додатку до Положення №590. Відтак, на переконання судової колегії є вірним та обґрунтованим висновок про протиправність відмови Головним управлінням Національної гвардії України листом від 28.08.2020 №27/22/3-В-834 [PERSON] у задоволенні його заяви від 08.08.2020р. про надання статусу учасника бойових дій, адже таке рішення повинно приймитися комісією Головного управління Національної гвардії України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій з метою отримання статусу учасника бойових дій, зокрема, у формі рішення, згідно з Додатком до Положення №590. До того ж, відповідачем не доведено дотримання передбаченої чинним законодавством процедури розгляду матеріалів щодо надання статусу учасника бойових дій, не доведено, що під час розгляду заяви позивача була надана оцінка усім доводам та доказами наданим позивачем у підтвердження обставин про які він зазначав щодо наявності у нього права на отримання статусу учасника бойових дій, зокрема нотаріально посвідченим заявам свідків - учасників бойових дій [PERSON] та [PERSON] , які в силу вимог п. 4 Порядку №413 також беруться до уваги під час розгляду питання щодо надання учасника бойових дій. Відповідачем не вказано у своїй апеляційній скарзі жодного належного доводу у спростування висновків суду першої інстанції про протиправність відмови позивачу у наданні статусу учасника бойових дій, оформленої листом від 28.08.2020р. В свою чергу, з огляду на встановлені обставини справи та наведені вище вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, необґрунтованими також є доводи апеляційної скарги позивача, оскільки суд позбавлений наразі можливості надати оцінку обґрунтованості відмови відповідача через відсутність рішення, прийнятого повноважною Комісією за результатами розгляду заяви позивача, позаяк саме до виключної компетенції такої комісії віднесено питання розгляду матеріалів щодо надання статусу учасника бойових дій. Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосувавши ч. 2 ст. 9 КАС України, для ефективного захисту прав та інтересів позивача у спірних публічно-правових відносинах від порушень з боку відповідача, дійшов висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог, та визнав протиправною відмову, викладену Головним управлінням Національної гвардії України у Листі від 28.08.2020 року № 27/22/3-В-834 про відсутність правових підстав для надання [PERSON] статусу учасника бойових дій, зобов`язавши Головне управління Національної гвардії України повторно розглянути заяву [PERSON] від 08.08.2020 року, з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків, та правової оцінки суду, відповідно до приписів Порядку №413 від 20.08.2014р. Інші доводи апеляційної скарги загалом є несуттєвими, фактично дублюють обґрунтування позову, якому судом першої інстанції була надана належна правова оцінка, а відтак, такі доводи встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Результат розгляду: denied