Рішення адміністративного суду від 2023-07-19 00:00:00+03

В серпні 2022 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] поліцейського 1 взводу 5 роти 1 батальйону полку УПП в Одеській області сержанта поліції ДПП УНП в Одеській області (далі відповідач-1), УПП в Одеській області ДПП (далі відповідач-2) в якому просив скасувати постанову серії БАВ №374725 від 11.08.2022 року про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст.121 КУпАП в розмірі 340,00 грн. та закрити провадження по адміністративній справі. В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що його транспортний засіб є легковим автомобілем а не вантажним, не використовується як таксі або для перевезення вантажу з метою отримання прибутку, у зв`язку з чим не підлягає обов`язковому технічному контролю. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19.01.2023 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 11.08.2022 року приблизно о 11 год. 45 хв. в м. Одеса на вул. Тираспольському шосе, 22/8, патрульним поліції був зупинений транспортний засіб марки та моделі RENAULT MASTER, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, для перевірки документів. Під час перевірки документів було з`ясовано, що у позивача відсутній документ проходження вказаним вище т.з. обов`язкового технічного контролю, що є порушенням ст.37 Закону України «Про дорожній рух». У зв`язку з цим патрульним поліції було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №374725 від 11.08.2022 року, згідно якої на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль, яким керував позивач, 2009 року випуску, зареєстрований у 2013 році, до категорії, зазначеної в ч.2 ст.35 Закону України «Про дорожній рух», не належить, оскільки строк його експлуатації становить більше 2 років. Автомобіль є вантажопасажирський, строк його експлуатації - більше двох років, вантажопідйомність до 3,5 т., а тому такий автомобіль підлягає обов`язковому технічному контролю кожних два роки. Колегія суддів не може погодитись з цими доводами суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Згідно п.30.2 Правил дорожнього руху України, на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка, а в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, закріплюється самоклейна мітка радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом (крім причепів і напівпричепів). У відповідності до пп.«б» п.31.3 ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю). Приписами ст.29 Закону України «Про дорожній рух» також встановлено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль. Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що експлуатація транспортних засобів які не пройшли обов`язковий технічний контроль (за наявності обв`язку щодо проходження такого контролю) забороняється та такі транспортні засоби взагалі не допускаються до участі у дорожньому русі. Відповідно до ч.3 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Статтею 37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"). Відповідно до ст.35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті. Обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років. 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України». Отже, п.1 ч.2 вказаної статті передбачено, що обов`язковому технічному контролю не підлягають легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них, мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації, крім легкових автомобілів, якими є таксі або автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку. Однак, в п.2 ч.2 вказаної статті законодавець уточнює, що обов`язковому технічному контролю не підлягають легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років. Колегія суддів звертає увагу, що у вказаному пункті 2 законодавець розмежує транспортні засоби на легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів та на вантажні автомобілі, вантажопідйомністю до 3,5 тони. Відповідно до ч.7 ст.35 Закону України «Про дорожній рух» періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки В свою чергу, положеннями ч.ч.3, 4 ст.19 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що: - при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо); - при державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо). Як встановлено судом апеляційної інстанції у свідоцтві [NUMBER] про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] у графі «категорія транспортного засобу» вказано - «В», «тип» транспортного засобу вказано - «вантажопасажирський-В», «рік випуску» - 2009, «дата реєстрації» - 13.09.2013, «кількість сидячих місць з місцем водія» - 6. Також у свідоцтві вказано й повну масу т.з. - 3500 кг, а маса без навантаження 1962 кг. Згідно п.2.13 ПДР України, транспортні засоби належать до таких категорій, зокрема, категорія «В» - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів. Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено терміни: - автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб); - автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно; - автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. Відповідно до п.1.10 ПДР України (значення термінів) легковий автомобіль - автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки; вантажний автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. Отже, враховуючи те, що тип т.з. позивача вантажопасажирський-В з кількістю сидячих місць з місцем водія 6, колегія суддів робить висновок, що т.з. позивача відноситься до легкових автомобілів призначених для перевезення пасажирів та їх багажу (вантажу). Відповідачем не надано суду доказів, що т.з. позивача за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення виключно вантажів. При цьому, як вбачається зі змісту ч.ч.1, 2 ст.35 Закону України «Про дорожній рух», легкові автомобілі підлягають обов`язковому технічному контролю в разі використання їх як таксі або з метою отримання прибутку. В матеріалах справи відсутні та відповідачем суду не надані будь-які докази того, що позивач використовує свій автомобіль RENAULT MASTER, д.н.з. [NUMBER] , як таксі або з метою отримання прибутку. Таким чином, за наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивач, в даному випадку, мав право використовувати транспортний засіб RENAULT MASTER, д.н.з. [NUMBER] , для особистих потреб без проходження обов`язкового технічного контролю. Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАВ №374725 від 11.08.2022 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, є протиправною та не обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження по адміністративній справі. Таким чином, суд першої інстанції неповне з`ясував обставини, що мають значення для справи та дійшов помилкового висновку про наявності підстав для відмови в задоволені позовних вимог. Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З матеріалів справ вбачається, що прі поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 496,20 грн. (квитанція ID 5949-6214-0003-1804 від 21.08.2022 року) та при поданні апеляційної скарги в розмірі 744,30 грн. (квитанція №32528798800007086474 від 12.06.2023 року), а тому витрати позивача підлягають поверненню в розмірі 1240,50 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Результат розгляду: granted