Рішення адміністративного суду від 2024-04-02 00:00:00+03

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ Позивач звернувся із позовом до Вінницького міського суду Вінницької області \~в якому просив скасувати постанову серії ЕАТ № 7832609 від 29.09.2023 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області \~від 09.11.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю. Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надано суду відеозапис, яким зафіксовано вчинення позивачем адміністративного правопорушення та розгляд справи про адміністративне правопорушення. ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що оскаржувана постанова не містить інформації про відстань місця зупинки транспортного засобу від прилеглої території, а також, що зупинка відбулась ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій. При цьому позивач вказав, що будь-яких замірів відстані відповідачем не здійснювалося. Крім того позивачем вказано, що прилегла територія межує з проїзною частиною й розпочинається безпосередньо на цій межі, яка є місцем прилягання до дороги. Отже, виїздом з прилеглої території є уявна лінія, яка прилягає до проїзної частини. Однак автомобіль позивача знаходився у місці, яке не підпадає під поняття як зупинка «ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій», оскільки місце де був зупинений автомобіль є саме прилеглою територію (в`їзд до дворів), яка прилягає до дороги, на яку обмежено в`їзд з вул. Соборна, що призначена для руху пішоходів. ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4\~ ст. 304 КАС України\~ не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ Ухвалою суду від 21.03.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду на 02.04.2024 о 09:50. Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, при цьому в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1\~ ст.311 КАС України. VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ Відповідно до постанови\~ЕАТ № 7832609\~від 29.09.2023, винесеної інспектором 1 батальйону 4 роти УПП у Вінницькій області сержантом поліції Сірко Н.П., позивача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3\~ст.122 КУпАП\~та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн. Згідно обставин справи, 29.09.2023 по вул. Миколи Оводова 22 в м. Вінниця, під час патрулювання інспектором 1 батальйону 4 роти УПП у Вінницькій області сержантом поліції [PERSON] , надійшов виклик про порушення ПДР України, а саме припаркований автомобіль суттєво перешкоджав дорожньому руху. Прибувши на виклик, працівниками поліції було виявлено транспортний засіб OPEL VIVARO д.н.з. [NUMBER] , який був запаркований із порушенням ПДР, чим порушив вимоги п.15.9 (и)\~ПДР\~України, відповідальність за яке, передбачена за ч.3\~ст.122 КУпАП. VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (ПДР України), встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Підпунктом "й" пункту 15.9. ПДР України передбачено, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Відповідно до пункту 1.10 ПДР України, прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них, а проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги. Частина 3 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Згідно матеріалів справи позивача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3\~ст.122 КУпАП. Суть порушення полягає в тому, що водій здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, також менше 3 метрів для зустрічного роз`їзду, чим суттєво перешкоджав дорожньому руху. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову врахував у якості належного та допустимого доказу відеофайли з фіксацією, надані відповідачем, оскільки відеозапис здійснено безперервно, зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення та пояснення [PERSON] . Досліджуючи наданий відповідачем до суду першої інстанції DVD диск судом встановлено, що на вказаному диску відсутні файли для відтворення. При цьому колегія суддів враховує пояснення позивача про те, що будь-яких замірів відстані відповідачем не здійснювалося, оскільки оскаржувана постанова не містить інформації про відстань від місця зупинки транспортного засобу до прилеглої території, а також про відстань до виїздів з прилеглих територій. Крім того колегія суддів враховує пояснення позивача про те, що прилегла територія межує з проїзною частиною й розпочинається безпосередньо на цій межі, яка є місцем прилягання до дороги. Отже, виїздом з прилеглої території є уявна лінія, яка прилягає до проїзної частини. Однак автомобіль позивача знаходився у місці, яке не підпадає під поняття як зупинка «ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій», оскільки місце де був зупинений автомобіль є саме прилеглою територію (в`їзд до дворів), яка прилягає до вул. Оводова, \~що призначена для руху пішоходів, на яку обмежено в`їзд з вул. Соборна. Таким чином оскаржувана постанова серії ЕАТ №7832609 від 29.09.2023 не містить інформації щодо жодних замірів відносно припаркованого автомобіля. Відповідачем при прийнятті постанови не враховано, що місце зупинки автомобіля було у дворі, а не ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій чи безпосередньо в місці виїзду. Працівником поліції не зазначено яким чином він визначив, що транспортний засіб припарковано на відстані менше 3 метрів для зустрічного роз`їзду. При цьому відсутність чи наявність відеозапису в даному випадку не спростовує викладених вище висновків суду, оскільки оскаржувана постанова не містить інформації про вимірювання відстані від припаркованого автомобіля, а також не вказано яким саме приладом здійснювалось таке вимірювання (якщо здійснювалось). Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17. Відтак оскаржувана постанова серії ЕАТ № 7832609 від 29.09.2023 винесена без з`ясування всіх обставин справи, а вказана у ній інформація не підтверджує факту здійснення позивачем адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП. Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КУпАП за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. За таких підстав колегія суддів дійшла висновку по наявність правових підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАТ № 7832609 від 29.09.2023 \~про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення. VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Частиною першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 1 342 грн.

Результат розгляду: granted