Рішення адміністративного суду від 2022-11-28 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Романівської селищної ради Житомирської області, в якому просила суд визнати дії Романівської селищної ради незаконними, зобов`язати Романівську селищну раду виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки в сумі 30097,42 грн та виплатити середній заробіток за час затримки виплати такої компенсації починаючи з 27.11.2020 по день фактичного розрахунку. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 у задоволенні позову \~відмовлено. Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи та прийняття необґрунтованого рішення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що під час трудової діяльності на посаді секретаря Садківської сільської ради не використала усі дні передбаченої законодавством відпустки, а при звільненні не отримала компенсацію за невикористану відпустку. Разом з цим, при її звільненні відповідачем протиправно не нарахована та не здійснена виплата належної їй суми компенсації. Відповідач \~не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2022, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. Як вірно встановлено судом першої інстанції, [PERSON] з 17.05.1995 працювала на посаді секретаря Садківської сільської ради народних депутатів. 27.11.2020 позивача \~звільнено із займаної посади у зв`язку з припиненням повноважень згідно пп.4 п.2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних одиниць". Садківську сільську раду реорганізовано, шляхом приєднання до Романівської селищної ради, яка є правонаступником майна, активів та зобов`язань Садківської сільської ради. Позивач зазначає, що під час звільнення їй не виплачена компенсація про невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки. Згідно розпорядження Садківського сільського голови від 25.11.2020, відповідно до ст.24 Закону України "Про відпустки" наказано виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019-2020 рік - 60 календарних днів та додаткову оплачувану відпустку за 5 років - 75 календарних днів. На виконання розпорядження сільського голови зроблено відповідний розрахунок компенсації за 2019 та 2020 рік секретарю сільської ради, сума яких складає 40544,55 грн. 03.12.2020 Садківська сільська рада надіслала відповідачу лист №135 з проханням провести розрахунки з працівниками ОМС, зокрема, з [PERSON] , у зв`язку з відсутністю у сільській раді коштів. Романівською селищною радою 16.02.2021 позивачу виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 10447,13 грн, що підтверджується випискою з карткового рахунку. Позивач вважає, що має право на отримання грошової компенсації за невикористані дні відпусток за час роботи на посаді секретаря Садківської сільської ради , а тому звернулася до суду. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Романівська селищна рада, як правонаступник Садківської сільської ради, виконала майнові зобов`язаннями щодо позивача у повному обсязі, відповідно до передавального акту. Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне. Згідно ст.1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом. Відповідно до ст.21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Посадовим особам, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів. Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток встановлюються Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 1 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР (Закон №504/96-ВР) державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України. Відповідно до статей 47, 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України та ч.1 ст. 24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А І групи. У постанові від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 Верховний Суд зазначив, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Отже, роботодавець зобов`язаний виплатити працівнику у разі звільнення компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та у разі несвоєчасного розрахунку - середній заробіток за затримку. Позивач вважає, що відповідач, як правонаступник Садківської сільської ради зобов`язаний виплатити їй компенсацію за невикористані дні відпустки на підставі розпоряджень та розрахунку припиненої сільської ради. Водночас, відповідач наголошує на тому, що всі розрахунку з працівниками Садківської сільської ради проведені на підставі поданих бухгалтерських документів (передавального акту, розрахункових відомостей), тому дії селищної ради, як правонаступника, є правомірними. При цьому, сторонами не заперечується, що у зв`язку з реформою органів місцевого самоврядування, Садківську сільську раду реорганізовано, шляхом приєднання до Романівської селищної ради, яка є правонаступником майна, активів та зобов`язань Садківської сільської ради. У зв`язку із цим, 27.11.2020 позивача звільнено з посади секретаря Садківської сільської ради у зв`язку з припиненням повноважень згідно пп.4 п.2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних одиниць". Відповідно до п.6-1, 17, 18 розділу 5 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України закінчення повноважень сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів, а також реорганізація сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень, зокрема: майнові зобов`язання, майнові та немайнові права юридичних осіб - органів місцевого самоврядування розформованої територіальної громади, територія якої включена до територій кількох сформованих територіальних громад, розподіляються між правонаступниками таких юридичних осіб відповідно до передавальних актів пропорційно обсягу розподілу майна, майнових прав та залишків бюджетних коштів між сформованими територіальними громадами; не пізніше завершення другої сесії новообраної ради у порядку, визначеному цим пунктом, починається реорганізація відповідних юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами та розміщених поза адміністративним центром сформованої територіальної громади, шляхом їх приєднання до юридичної особи - сільської, селищної, міської ради, розміщеної в адміністративному центрі сформованої територіальної громади. Після завершення реорганізації відповідні сільські, селищні, міські ради припиняються як юридичні особи з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом; юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі сформованої територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків усіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами, з дня набуття повноважень новообраною радою. Залишки коштів (у тому числі боргові зобов`язання) перераховуються одночасно до бюджетів сформованих територіальних громад на підставі платіжних доручень за підписом сільського, селищного, міського голови, обраного сформованою територіальною громадою, на території якої розміщений адміністративний центр відповідної розформованої територіальної громади, або керівника відповідного місцевого фінансового органу, утвореного до затвердження Кабінетом Міністрів України територій територіальних громад. Розподіл залишків коштів має бути пропорційним розподілу фінансових (боргових) та/або майнових зобов`язань, що здійснюється у порядку правонаступництва, що обов`язково відображається у відповідному передавальному акті. Відповідно до ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Згідно ст.107 Цивільного кодексу України кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Отже, у випадку реорганізації юридичної особи її правонаступник відповідає за всіма зобов`язаннями такої юридичної особи. При цьому, в обов`язковому порядку такі зобов`язання фіксуються у передавальному акті, який складається комісією з припинення. Саме на підставі цього акту та в межах зазначених у ньому відомостей, правонаступник виконує передані зобов`язання. Встановлено, що згідно розпорядження Садківського сільського голови від 25.11.2020, відповідно до ст.24 Закону України "Про відпустки" наказано виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019-2020 рік - 60 календарних днів та додаткову оплачувану відпустку за 5 років - 75 календарних днів. На виконання розпорядження сільського голови зроблено розрахунок компенсації за 2019 та 2020 рік секретарю сільської ради, сума яких складає 40544,55 грн. Відповідно до передавального акту комісії з реорганізації Садківської сільської ради від 27.01.2021 №9-1/2020 кредиторська заборгованість становила 47759,27 грн, в тому числі з оплати праці 31637 грн та нарахування на заробітну плату 16122,27 грн, про що станом на 01.01.2021 бухгалтером Садківської сільської ради подано звіт про заборгованість за бюджетними коштами на підставі розрахунково-платіжних відомостей по заробітній платі №11 (1) за листопад-грудень 2020 року. Згідно розрахунково-платіжної відомості №11(1) за листопад 2020 [PERSON] нараховано 4126 грн заробітної плати та відповідно до розрахунково-платіжної відомості №2 за грудень 2020 [PERSON] нараховано 8851,80 грн компенсації за невикористану відпустку за 2019 рік. Решта коштів згідно відомостей спрямована на виплату заробітної плати іншим працівникам. Зазначені кошти виплачені позивачці 16.02.2022. Отже, сума компенсації в розмірі 40544,55 грн не була включена до передавального акту та не була відображена у звіті про заборгованість за бюджетними коштами Садківської сільської ради, станом на 01.01.2021 та на 27.01.2021 відповідно. Таким чином, Романівська селищна рада, як правонаступник Садківської сільської ради, свій обов`язок за майновими зобов`язаннями виконала у повному обсязі, відповідно до передавального акту, а у матеріалах справи відсутні докази передання Садківською сільською радою майнових зобов`язань на суму 40544,55 грн з виплати позивачу компенсації за відпустки, згідно розпорядження голови Садківської сільської ради від 25.11.2020 та розрахунку. Апеляційний суд ухвалою від 27.09.2022 витребував у Романівської селищної ради Житомирської області, Садківської сільської ради Романівського району Житомирської області відомості (належним чином завірені накази, довідки, розпорядження тощо): про виплачені [PERSON] кошти заробітної плати за період роботи за 2015 - 2020 роки, у щомісячному розрізі із зазначенням виду виплат; про використання [PERSON] днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019, 2020 роки; \~про використання [PERSON] днів додаткової оплачуваної відпустки за період з 2015 по 2020 роки, із зазначенням виду додаткової відпустки; про виплачені позивачці при звільненні суми коштів, в тому числі, компенсації за невикористані частини відпусток за спірні періоди. На виконання вказаної ухвали Романівська селищна рада Житомирської області листом від 14.10.2022 №265/02-19 повідомила суд про неможливість надати витребувані документи, адже будь-які соціально значущі трудові документи Садківська сільська рада Романівського району Житомирської області із особового складу за 2015-2020 роки до Романівської селищної ради Житомирської області або комунальної установи Романівської селищної ради "Трудовий архів" не були передані з моменту реорганізації Садківської сільської ради Романівського району Житомирської області. Також зауважено, що не передання вказаних документів від Садківської сільської ради Романівського району Житомирської області зумовлена безвідповідальністю її працівників, у тому числі й позивача, яка працює діловодом Ясногородського старостинського округу, до якого входять населені пункту колишньої Садківської сільської ради Романівського району Житомирської області. Садківська сільська рада Романівського району Житомирської області 07.10.2022 отримала вказану ухвалою апеляційного суду від 27.09.2022, однак витребуваних документів не подала. З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність у Романівської селищної ради підстав для виплати позивачу заборгованості з виплати компенсації за відпустку на суму 40544,55 грн, адже позивач не перебувала у відносинах публічної служби з Романівською селищною радою, а у матеріалах справи відсутні докази передання комісією з реорганізації Садківської сільської ради відповідними документами правонаступнику вказаної заборгованості. На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції \~правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Результат розгляду: denied