Рішення адміністративного суду від 2022-01-25 00:00:00+02

23.04.2021р. позивач [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати незаконною бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень Головного управління /ГУ/ ДПС у Закарпатській обл. щодо порушення ним вимог ст.ст.15, 20 Закону України «Про звернення громадян»; зобов`язати відповідача у 10-денний термін надати належні відповіді на звернення від 01.02.2021р. та від 22.03.2021р.; зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень ГУ ДПС у Закарпатській обл. вчинити певні дії - списати з [PERSON] заборгованість по єдиному соціальному внеску /ЄСВ/ за 2017-2020 роки в сумі 20716 грн. 54 коп.; всі судові витрати покласти на відповідача (а.с.1-2). Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с.21-22). Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.06.2021р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправною та скасовано винесену відповідачем ГУ ДПС у Закарпатській обл. вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-89321-52 від 26.03.2021р.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.45-50). Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДПС у Закарпатській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.77-78). Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до даних Єдиного реєстру адвокатів України [PERSON] є адвокатом з 01.01.1999р. та займається індивідуальною адвокатською діяльністю по теперішній час. За таких умов позивач є платником ЄСВ згідно з приписами п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Станом на 10.03.2021р. за позивачем рахується заборгованість зі сплати ЄСВ в розмірі 20716 грн. 74 коп. Починаючи з 01.01.2017р., фізичні особи-підприємці - платники єдиного податку та фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу (ч.4 ст.4 вказаного Закону). Зазначена норма не поширюється на осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. Отже, у зв`язку із змінами в Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, незалежно від отриманих доходів. Борг по єдиному внеску обліковується за позивачем як за особою, який провадить незалежну професійну діяльність. В цілях сплати суми недоїмки відповідачем була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-89321-52 від 26.03.2021р., яка рекомендованим листом скерована позивачу, однак повернута органом поштового зв`язку через відсутність адресата. Також позивач в установленому порядку вказану вимогу не оскаржував. Позивачем [PERSON] скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.104). У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до задоволення, з наступних мотивів. Під час судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] є фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат); станом на 20.02.2017р. досяг пенсійного віку. Починаючи з 01.01.1999р,. позивач перебуває на податковому обліку ГУ ДПС у Закарпатській обл. як особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. Також позивач як інвалід війни та потерпілий від аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії користується державними пільгами, що встановлені Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.3). 27.01.2021р. під час подачі річного звіту за 2020 рік, позивач дізнався про наявність заборгованості за 2019-2020 роки по сплаті ЄСВ а розмірі 27245 грн. 46 коп. та ПДФО у розмірі 3468 грн. 99 коп. 01.02.2021р., будучи незгідним з наявною заборгованістю, [PERSON] подав заяву з вимогою звільнити його від сплати ЄСВ у розмірі 27245 грн. 46 коп. та ПДФО у розмірі 3468 грн. 99 коп. за весь період з моменту їх нарахування і на майбутнє (зворот а.с.4). 19.03.2021р. позивач отримав від відповідача лист № 494/Г/07-16-24-01-05 від 02.03.2021р., відповідно до якого відповідач зменшив борг позивача з 30714 грн. 45 коп. до 20716 грн. 54 коп. (а.с.5-6). 22.03.2021р. позивач повторно звернувся до відповідача, зазначивши про невідповідність відповіді суті його звернення щодо повного списання заборгованості. Відповідно до листа ГУ ДПС у Закарпатській обл. № 5127/6/07-16-24-01-05 від 05.04.2021р. правові підстави для звільнення позивача для звільнення від сплати ЄСВ за період 2017-2020 років є відсутніми, через що заборгованість по ЄСВ в розмірі 20716 грн. 54 коп. підлягає сплаті на загальних підставах (а.с.7). Окрім цього, згідно даних інтегрованої картки платника податків заборгованість позивача по єдиному внеску складає: за 2017 рік - у розмірі 8448 грн.; за 2018 рік у розмірі 9828 грн. 72 коп.; за 2019 рік у розмірі 11016 грн. 72 коп.; за 2020 рік у розмірі 9595 грн. 30 коп. (а.с.16-18). Заборгованість позивача по єдиному внеску станом на 01.03.2021р. становила 30545 грн. 46 коп. та складалася із нарахувань в сумі 9828 грн. 72 коп., згідно поданого звіту по єдиному внеску за 2018 рік, в якому помилково вказано тип платника- «ФО - на загальній системі оподаткування» (правильним є «Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність») та в таблиці 1 додатка 5 «нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вказано код застрахованої особи « 5» (фактично необхідно вказати код « 9» як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність), а також несплачених сум єдиного внеску, нарахованих програмним забезпеченням ДФС України ІС «Податковий блок» за 2019- 2020 роки. У зв`язку із зазначеним, відповідачем ГУ ДПС у Закарпатській обл. приведено інтегровану картку платника [PERSON] по платежу 71040000 у відповідність, а саме зменшено нарахування за 2018 рік в сумі 9828 грн. 72 коп. Таким чином, загальна сума заборгованості з єдиного внеску становить 20716 грн. 74 коп. (а.с.5-6). З метою погашення суми недоїмки відповідачем була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-89321-52 від 26.03.2021р., яка рекомендованим листом скерована позивачу, однак повернута органом поштового зв`язку через відсутність адресата (а.с.14-15). Звертаючись до суду із позовними вимогами, [PERSON] обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідачем допущено незаконну бездіяльність щодо списання заборгованості (недоїмки) по ЄСВ, оскільки позивач користується пільгами відповідно до п.18 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто, звільнений від сплати податків, зборів та інших платежів до бюджету. Також оскільки позивач досягнув пенсійного віку, має загальний трудовий стаж 46 років, тому в силу приписів ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» може бути платником ЄСВ виключно на добровільній основі. Окрім цього, вважає, що під час розгляду його звернень відповідачем не були дотримані норми Закону України «Про звернення громадян». Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що системний аналіз діючого законодавства України дає підстави вважати, що фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. На думку суду, такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їхньої добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування шляхом укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Позивач, як пенсіонер за віком, звільнений від сплати єдиного внеску, починаючи з 2017 року, на підставі ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Відтак, заборгованість із сплати ЄСВ, що утворилася станом на час розгляду справи, суд розцінив як нараховану протиправно, оскільки позивач у цей період був звільнений від сплати за себе єдиного внеску на підставі ч.4 ст.4 вказаного Закону, враховуючи те, що позивач досяг віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», отримує пенсію та із заявою про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування до відповідача не звертався. Позовна вимога про списання заборгованості по ЄСВ за 2017-2020 роки у сумі 20716 грн. 54 коп. є неналежним способом захисту, який не захищає порушене право, а належним захистом є визнання та скасування вимоги про сплату єдиного внеску. Тому, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, тому за вказаних обставин суд вважав необхідним вийти \~за межі заявлених позовних вимог, визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Закарпатській обл. № Ф-89321-52 від 26.03.2021р. В частині вимог щодо допущеної відповідачем бездіяльності щодо розгляду звернень позивача суд керувався тим, що, задовольняючи позов у частині скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-89321-52 від 26.03.2021р., судовий орган тим самим здійснює належний захист права позивача та вичерпує вимогу про зобов`язання у 10-денний термін надати належну відповідь на звернення від 01.02.2021р. та 22.03.2021р. Між тим, такі висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, з огляду на таке. Підстава позову це обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача. Предмет позову складають матеріально-правові вимоги позивача до відповідача. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Із змісту заявленого позову слідує, що позивач [PERSON] оскаржує допущену відповідачем бездіяльність, яка проявилася в неналежному розгляді його звернень згідно Закону України «Про звернення громадян». Також позивач вважає, що він є звільненим від сплати податків та зборів до бюджету, оскільки користується пільгами як інвалід війни та потерпілий від аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, що встановлені Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Окрім цього, позивач досяг пенсійного віку, а тому може бути платником ЄСВ лише на добровільній основі. З цих міркувань ним заявлено позовну вимогу про списання заборгованості по ЄСВ за 2017-2020 роки в сумі 20716 грн. 54 коп. Вирішуючи наведений спір по суті, колегія суддів виходить з наступного. У частині звільнення позивача від сплати податків та інших обов`язкових платежів до бюджету колегія суддів враховує, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначення переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, регламентовані окремим законодавчим актом - Податковим кодексом /ПК/ України. Згідно з ст.5 ПК України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу (п.5.1.). У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу (п.5.2.). Таким чином, пріоритетним для регулювання податкових правовідносин (в тому числі щодо пільг в оподаткуванні, списання податкового борг тощо) є саме приписи ПК України. Звідси, норми Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не регулюють податкових правовідносин і не можуть бути підставою для звільнення від оподаткування. Вказані відносини врегульовані спеціальним актом ПК України, що має пріоритет у застосуванні в сфері регулювання податкових правовідносин. Щодо наявності у позивача обов`язку сплачувати ЄСВ колегія суддів керується приписами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Згідно з п.5 ч.1 ст.4 цього Закону платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; Особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.4 ст.4 наведеного Закону). Вказана редакція ч.4 ст.4 наведеного Закону діє відповідно до змін, внесених Законом України № 592-IX від 13.05.2020р. «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників», який набрав чинності з 01.01.2021р. (п.5 розділу І цього Закону діє з 03.06.2020р.). Згідно з п.9-15 Розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 01.12.2020р. з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року, особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше. Із урахування викладеного слідує, що звільнення осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. відбулося на підставі змін до ч.4 ст.4 Закону України № 2464-VI від 08.07.2010р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які були внесені пунктом 1 Розділу І Закону України № 592-IX від 13.05.2020р. «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників». Лише з 01.01.2021р. особи, які провадять незалежну професійну діяльність, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. До 01.01.2021р. Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачав звільнення від сплати єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність та є особами з інвалідністю, досягнули віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію, до яких відноситься позивач. Окрім цього, для списання заборгованості за період з 01.01.2017р. до 01.12.2020р. для вказаних осіб передбачена окрема процедура. Доказів того, що позивач скористався такою процедурою, під час судового розгляду не встановлено, а скеровані ним заява від 01.02.2021р. стосувалася звільнення від сплати ЄСВ та ПДФО з огляду на пільги, визначені Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Повторна заява позивача датована 22.03.2021р., тобто, після завершення терміну звернення із заявами про списання заборгованості, визначеного п.9-15 Розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Також у вказаних заявах позивач просив його звільнити від сплати ПДФО і ЄСВ, а не здійснити процедуру їх списання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Окрім цього, за загальним правилом списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг (п.101.1 ст.101 ПК України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з п.101.2 ст.101 ПК України під терміном «безнадійний» розуміється: податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута; податковий борг фізичної особи, яка: визнана у судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; понад 720 днів перебуває у розшуку; податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу; податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин); податковий борг платника податків, щодо якого до Державного реєстру внесено запис про його припинення на підставі рішення суду; податковий борг банку, щодо якого наявне рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Жодних із вказаних підстав вважати наявний у позивача борг з ЄСВ безнадійним під час судового розгляду не встановлено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, в розрізі вказаних норм ПК України вимоги позивача про списання податкового боргу з ЄСВ за 2017-2020 роки також не можуть бути задоволеними. За таких умов правові підстави для задоволення вимог щодо зобов`язання списати заборгованість по ЄСВ за 2017-2020 роки є відсутніми. В решті позовних вимог, які торкаються розгляду звернень позивача в порядку Закону України «Про звернення громадян» колегія суддів висновується наступним. Згідно з ст.3 Закону України № 393/96-ВР від 02.10.1996р. «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. Отже, подані позивачем документи відносяться до заяв (клопотань) в розумінні вказаного Закону. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку. Заяви [PERSON] від 01.02.2021р. та від 22.03.2021р. були розглянуті відповідачем ГУ ДПС в Закарпатській обл. в порядку Закону України «Про звернення громадян», про що йому вчасно скеровані обґрунтовані відповіді відповідно № 494/Г/07-16-24-01-05 від 02.03.2021р. та № 5127/6/07-16-24-01-05 від 05.04.2021р., а тому вказані дії відповідача відповідають вимогам закону. Також факт несвоєчасного надходження відповідей на поштову адресу позивача не спростовує ту обставину, що 02.03.2021р. та 05.04.2021р. завершився розгляд заяв позивача, за результатами цього розгляду сформовані відповіді, які вказаними датами були зареєстровані в системі діловодства податкового органу. Згідно з ст.15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Дійсно, відповіді ГУ ДПС в Закарпатській обл., що були надані позивачу, підписані заступником начальника І.Оросом. Разом з тим, вказана обставина не свідчить про неналежний розгляд звернень позивача, оскільки йому були надані обґрунтовані та своєчасні відповіді. Водночас, Закон України «Про звернення громадян» не передбачає наслідків такого порушення, а тому застосування надзвичайного формалізму шляхом зобов`язання повторного розгляду цих звернень і формування тотожних відповідей за змістом, однак за підписом керівника, не сприятиме захисту прав позивача як платника податків і не буде призводити до поновлення його інтересів. Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи. Оскільки відповідачем не допущеної протиправної бездіяльності звернення позивача були розглянуті в установлені строки з наданням йому відповідей, - тому в цій частині заявлений позов також не підлягає до задоволення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вирішуючи наведений спір, суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, визнав протиправною та скасував вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-89321-52 від 26.03.2021р. Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом він не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто, суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Приписами ч.2 ст.73 КАС України встановлено, що предметом доказування у справі є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Однак, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-89321-52 від 26.03.2021р. позивачем не оскаржувалася, будь-яких доводів щодо її протиправності він не заявляв. Також виходячи за межі заявлених вимог, суд не навів достатнього обґрунтування такого виходу, не пояснив неможливість задоволення (повного чи частково) вимог позивача в сформульованому ним варіанті. Фактично суд розглянув нову вимогу, чим самостійно змінив предмет, що процесуальним законом визнається недопустимим. Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому такі не підлягають до задоволення, з вищевикладених мотивів. Згідно ст.139 КАС України понесені апелянтом ГУ ДПС в Закарпатській обл. судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають. З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), порушення норм процесуального закону (помилковий вихід за межі заявлених позовних вимог), що призвело до помилкового вирішення спору, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Результат розгляду: denied