Рішення адміністративного суду від 2024-06-04 00:00:00+03

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУПФУ в м.Києві), в якій просив: - зобов`язати відповідача перерахувати пенсійні виплати згідно з довідкою №87 від 10.12.2009; - зобов`язати відповідача виплатити позивачу неотримані кошти внаслідок недоплати пенсії з 31.01.2020; В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем не було здійснено перерахунок пенсії позивача на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2019 №640/5089/19, яке набрало законної сили 31.01.2020 року та не враховано довідку №87 від 10.12.2009 про заробітну плату видану Малим підприємством з обмеженою відповідальністю «Партнер». Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року - позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку пенсії [PERSON] з урахуванням довідки Малого підприємства з обмеженою відповідальністю «Партнер» про заробітну плату для обчислення пенсії від 10 грудня 2009 року № 87. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄДРПОУ 422098368; адреса: вул. Бульварно - Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) повторно розглянути заяву [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ; адреса: [ADDRESS] ) про перерахунок пенсії з урахуванням довідки Малого підприємства з обмеженою відповідальністю «Партнер» про заробітну плату для обчислення пенсії від 10 грудня 2009 року № 87, з урахуванням висновків суду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати частково рішення суду та зобов`язати відповідача негайно перерахувати пенсійні виплати згідно довідки №87 від 10.12.2009 року і негайно виплатити, і виплачувати пенсію в перерахованому варіанті. Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку. Як вбачається із матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка була була йому призначена у січні 2008 року. Згідно з розрахунком № 1 від 23 січня 2008 року під час обчислення заробітної плати для обчислення пенсії були використані суми коштів, що виплачувалися позивачу в період з 01 січня 1988 року по 31 грудня 1992 року, з 01 липня 2000 року по 31 березня 2003 року та з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2006 року. Як встановлено судом, та підтверджено рішенням суду у справі №640/5089/19, у подальшому рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2007 року у справі № 2-а-109/2008 (№ 22-а-968-07) за позовом [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва про підтвердження пільгового трудового стажу було задоволено адміністративний позов та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва зарахувати [PERSON] в пільговий стаж роботу на посаді ливарника в МП «Партнер» з 31 березня 1993 року по 17 листопада 1998 року. Позивач надав до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 10 грудня 2009 року № 87, що видана Малим приватним підприємством «Партнер». У вказаній довідці зазначений розмір заробітної плати за період з квітня 1993 року по грудень 1999 року. Крім того, [PERSON] надав відповідачу довідку Печерського районного відділу Київського міського управління Пенсійного фонду України № 929 (виготовлена відповідачем копія зазначеної довідки не дає можливості встановити дату її видачі), згідно з якою МП «Партнер» у період з 30 березня 1993 року по 31 грудня 1998 року сплачувало страхові внески до Пенсійного фонду України. У трудовій книжці позивача міститься запис про те, що у період з 31 березня 1993 року по 07 липня 1999 року він працював у МП «Партнер». Разом з тим, заробітна плата за період роботи на вказаному підприємстві не була врахована Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві при визначенні розміру пенсії позивача. З огляду на що позивач звернувся до суду з позовною заявою про перерахунок його пенсії та зобов`язання врахувати його заробіток згідно довідки №87 від 10.12.2009 що видана Малим приватним підприємством «Партнер». Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2019 № 640/5089/19 у задоволення позову [PERSON] було відмовлено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2020 №640/5089/19 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2019 скасовано. Адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку пенсії [PERSON] з урахуванням довідки Малого підприємства з обмеженою відповідальністю «Партнер» про заробітну плату для обчислення пенсії від 10 грудня 2009 року № 87. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву [PERSON] про перерахунок пенсії з урахуванням довідки Малого підприємства з обмеженою відповідальністю «Партнер» про заробітну плату для обчислення пенсії від 10 грудня 2009 року № 87. Головним управлінням Пенсійного фонду України м. Києві на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2020 №640/5089/19 повторно було розглянуто заяву [PERSON] про перерахунок пенсії з урахуванням довідки Малого підприємства з обмеженою відповідальністю «Партнер» про заробітну плату для обчислення пенсії від 10.12.2009 №87 та винесено рішення від 13.03.2020 про відмову в перерахунку пенсії згідно довідки від 10.12.2009 №87, у зв`язку з відсутністю в матеріалах пенсійної справи оригіналу довідки про заробітну плату від 10.12.2009 №87 виданої Малим підприємством з обмеженою відповідальністю «Партнер». Позивач, не погоджуючись з такою відмовою, звернувся до суду. Надаючи правову оцінку обставинам справи, слід зазначити наступне. Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV). Частиною першою ст. 9 Закону України №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Статтею 24 Закону України №1058-IV закріплено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до абзацу другого ч.4 ст.42 Закону України №1058-VI за бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. Статтею 44 Закону України №1058-VI визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Порядок надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок). Пунктом 2.1 Порядку визначений перелік документів, які подаються для призначення пенсії за віком, серед яких за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи. Згідно з п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Згідно з п.2.10 Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Отже, обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Відповідно до п.4.2 Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі. Згідно пункту 4.3 Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Судом першої інстанції вірно зазначено щодо покликань відповідача з приводу відсутності кода ЄДРПОУ на довідці виданій Малим підприємством з обмеженою відповідальністю «Партнер», суд зазначає наступне. Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (у подальшому змінено назву на Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань») набув чинності з 01 липня 2004 року. Відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації включення відомостей про фізичну особу-підприємця, зареєстровану до 1 липня 2004 року, відомості про яку не містяться в Єдиному державному реєстрі, подається заява про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу-підприємця до Єдиного державного реєстру. Зазначені норми права вказують на те, що юридичні особи, створені до 01 липня 2004 року, не втрачають відповідного статусу та мають право звернутися до державного реєстратора із заявою включення відомостей про себе до Єдиного державного реєстру. Сама по собі відсутність у Єдиному державному реєстрі запису про Мале підприємство «Партнер» не є достатньою підставою ставити під сумнів достовірність виданих ним документів. Також не може бути підставою для відмови в прийнятті довідки від 10 грудня 2009 року № 87 відсутність на печатці Малого підприємства «Партнер» ідентифікаційного коду. У відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про підприємства в Україні», норми якого були чинними на час роботи позивача в Малому підприємстві «Партнер», підприємство має самостійний баланс, розрахункові (поточні) та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням, а також знак для товарів і послуг. Вимог щодо зазначення на печатці ідентифікаційного коду юридичної особи зазначений Закон не містив. Опис печаток і штампів був визначений у розділі 4 Інструкції про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 жовтня 1993 року № 643 (далі - Інструкція № 643). На час її прийняття вимога про зазначення на печатці ідентифікаційного номеру була відсутня. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 1994 року № 276 було затверджене Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності (далі - Положення № 276), яким вперше встановлено вимогу щодо зазначення номеру, що присвоюється суб`єкту господарювання під час його державної реєстрації. Так, у відповідності до абз. 3 п. 11 Положення № 276 на печатках і штампах повинен зазначатися номер свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності. У зв`язку з прийняттям вказаного Положення, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 липня 1994 року № 379 були внесені зміни до Інструкції № 643. Зокрема, п. 4.2 вказаної інстанції було доповнено новим абзацом, який передбачав, що на печатках і штампах суб`єктів підприємницької діяльності повинен зазначатися номер свідоцтва про державну реєстрацію. Разом з тим, зазначені нормативно-правові акти не передбачали визнання недійсними раніше виданих печаток та не встановлювали для суб`єктів підприємницької діяльності обов`язку здійснити заміну печатки у зв`язку із встановленням новим вимог до її оформлення. З 01 січня 2004 року набув чинності Господарський кодекс України, відповідно до ч. 7 ст. 58 якого на печатках і штампах суб`єкта господарювання повинен зазначатись ідентифікаційний код, за яким цього суб`єкта включено до державного реєстру суб`єктів господарювання, або ідентифікаційний код громадянина-підприємця. Положеннями п. 4 розділу IX «Прикінцеві положення» Господарського кодексу України було установлено, що Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу. До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов`язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями. Отже, фактично з 01 січня 2004 року для суб`єктів господарювання був встановлений обов`язок привести свої печатки у відповідність до вимог ч. 7 ст. 58 Господарського кодексу України. Разом з тим, строк приведення печаток у відповідність до зазначених вимог установлений не був. Колегія суддів враховує, що довідка про заробітну плату для обчислення пенсії № 87 була видана Малим підприємством з обмеженою відповідальністю «Партнер» 10 грудня 2009 року та скріплена печаткою, в якій не зазначений ідентифікаційний код суб`єкта господарювання. Виготовлення нових печаток і штампів здійснюється на замовлення керівники підприємств, установ, організацій. Та обставина, що роботодавець позивача своєчасно не замінив печатку у зв`язку зі змінами в законодавстві не може бути підставою для відмови у врахуванні виданої ним довідки для реалізації працівником його права на пенсійне забезпечення. Щодо покликань відповідача з приводу відсутності можливості здійснити перевірку довідки, оскільки підприємство неможливо віднайти, слід зазначити. Судом першої інстанції вірно враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24 квітня 2019 року № 229/758/17, згідно з якою відсутність підприємств за місцезнаходженням, а так само і відсутність документів по цьому підприємству на зберіганні в архівних установах, не може нівелювати відомості трудової книжки, оформлені належним чином, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу. Відповідач після отримання заяви про перерахунок мав вчиняти також усі необхідні дії відповідно до положень Закону №1058-ІV, №1788-ХІІ та Порядку №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для перевірки відомостей наданих заявником, встановлення наявності чи відсутності права на перерахунок пенсії, усунення розбіжностей в поданих до Пенсійного фонду документів та винесення обґрунтованого рішення, зокрема суб`єкт призначення пенсії має право та обов`язок перевірити процедуру реорганізації, ліквідації та перейменування підприємства, на якому працював позивач відповідно до наданої довідки, здійснити відповідні запити щодо отримання позивачем заробітку на даному підприємстві, а також з дотриманням принципу об`єктивності та всебічності розгляду поданої пенсіонером заяви про перерахунок пенсії та доданих до неї документів. З урахуванням вище встановленого та викладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено обґрунтованість дій по винесенню рішення від 13.03.2020 про відмову в перерахунку пенсії [PERSON] , відповідно до заяви від 14.11.2018 на підставі довідки про заробітну плату від 10.12.2009 №87. Разом з цим, як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьев проти України» від 05.04.2005, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Колегією суддів встановлено, що позивач вже звертався до суду за захистом своїх прав щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати пенсію та врахувати заробіток згідно довідки від 10 грудня 2009 року № 87; Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2020 №640/5089/19 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2019 скасовано. Адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку пенсії [PERSON] з урахуванням довідки Малого підприємства з обмеженою відповідальністю «Партнер» про заробітну плату для обчислення пенсії від 10 грудня 2009 року № 87. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву [PERSON] про перерахунок пенсії з урахуванням довідки Малого підприємства з обмеженою відповідальністю «Партнер» про заробітну плату для обчислення пенсії від 10 грудня 2009 року № 87. Так, Головним управлінням Пенсійного фонду України м. Києві на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2020 №640/5089/19 повторно було розглянуто заяву [PERSON] про перерахунок пенсії з урахуванням довідки Малого підприємства з обмеженою відповідальністю «Партнер» про заробітну плату для обчислення пенсії від 10.12.2009 №87 та винесено рішення від 13.03.2020 про відмову в перерахунку пенсії згідно довідки від 10.12.2009 №87, не погоджуючись з яким позивач звернувся до суду. Таким чином, колегія суддів вважає, що зобов`язання відповідача знову повторно розглянути заяву [PERSON] про перерахунок пенсії з урахуванням довідки Малого підприємства з обмеженою відповідальністю «Партнер» про заробітну плату для обчислення пенсії від 10 грудня 2009 року № 87, з урахуванням висновків суду - не відповідає завданню адміністративного судочинства та не призведе до захисту порушеного права, з огляду на що вважає, що позов слід задовольнити повністю. Суд, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Таким чином, висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову є хибними, а позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції було не повно встановлено обставини у справі та прийнято рішення з порушенням норм процесуального права. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Приписи п.п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Результат розгляду: granted