Рішення адміністративного суду від 2023-04-10 00:00:00+03

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", звернулося до Сумського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 20.09.2019 року №197-10. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржувана вимога є протиправною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.01.2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність оскаржуваної податкової вимоги. Зазначив, що оскаржувана вимога є неправомірною, оскільки вона є другою податковою вимогою, прийнятою відповідачем після зміни суми податкового боргу, визначеного у першій вимозі від 18.02.2019р. №73-50, яка не була повністю погашеною, що суперечить положенням п.59.5 ст. 59 Податкового кодексу України, яка не містить обов`язку контролюючого органу повторно вручати платнику податків податкову вимогу у разі зміни суми податкового боргу. Зазначає, що податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів. При цьому, грошові зобов`язання, які складають податковий борг, можуть змінюватися як кількісно, так і за видами податків. Тільки після того, як платник податків повністю погасить податковий борг, включаючи пеню, податкова вимога буде вважатись відкликаною, а у разі виникнення в майбутньому суми податкового боргу контролюючим органом має бути виставлена нова податкова вимога. Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» до 01 січня 2016 року перебувало на обліку в ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області як основний платник податків. На підставі рішення ДФС України №26220/6/99-99-20-04-02-15-ВПП від 08.12.2015 року ТОВ «СМНВО» було переведено на облік до СДПІ з ОВП у м. Харкові МГУ ДФС. В період з 01.01.2011 р. до 31.12.2019 р. позивач перебував на обліку: в СДПІ з ОВП у м.Харкові МГУ ДФС (Офіс великих платників ДПС) як платник податків за основним місцем обліку (податок на прибуток приватних підприємств, податок на додану вартість та інше) та в Головному управлінні ДПС у Сумській області як платник податків за неосновним місцем обліку у зв`язку з наявністю об`єктів оподаткування (орендна плата з юридичних осіб, земельний податок, податок на нерухоме майно та інше). 19.02.2019р. на адресу ТОВ «СМНВО» надійшла податкова вимога Офісу великих платників ДФС від 18.02.2019 р. №73-50 (далі - перша вимога) про сплату платником податкового боргу у загальному розмірі 100 325 578,48 грн., в тому числі: -з податку на прибуток - 65049598,8 грн., в тому числі: основний платіж - 44066050,94 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 513310,67 грн., пеня - 20470237,20 грн. пені; -з податку на додану вартість - основний платіж - 29 214 551,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 2232727,18 грн., пеня - 3828701,49 грн. Крім того, 07.10.2019р. ТОВ «СМНВО» отримано податкову вимогу Головного управління ДПС у Сумській області від 20.09.2019 року №197-10 (далі - друга вимога), якою повідомлено позивача про наявність за платником податків суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями у розмірі 121 767 536,16рн., в тому числі: -земельний податок з юридичних осіб (код податку 18010500) - у сумі 23431996,98грн., зокрема: основний платіж - 23127139,23 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~156886,51 грн., пеня - 147971,24грн.; -орендна плата з юридичних осіб (код податку 18010600) - у сумі 98335539,18грн., зокрема: основний платіж - 98085550,83грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 205893,19 грн., пеня - 44095,16грн. Вважаючи податкову вимогу від 20.09.2019 року №197-10 неправомірною, позивач звернувся до суду із даним позовом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана податкова вимога є правомірною та винесена згідно з нормами чинного законодавства, оскільки у випадку перебування платника податку за основним та неосновним місцем обліку з різних податків у відповідному бюджетному періоді нарахування сум таких податків в ІКП проводиться територіальними органами ДПС за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць, які мають право направляти платнику податків податкові вимоги. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визначається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Згідно підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Кодексу платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. У силу підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання набуває статусу податкового боргу. Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПКУкраїни (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 ПК України). Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось відповідачем, що у зв`язку з наявністюу позивача податкового боргу з \~податку на прибуток \~та податку на додану вартість у загальному розмірі 100 325 578,48грн., Офісом великих платників ДФС направлено на адресу позивача податкову вимогу від 18.02.2019р. №73-50. Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). Системний аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку про те, що надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. При цьому податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27.05.2021 року у справі № 826/18628/16. Відповідачем під час розгляду справи не заперечувалось, що станом на час формування податкової вимоги від 20.09.2019 року №197-10, податковий борг позивача визначений у податковій вимозі від 18.02.2019 р. №73-50 не був погашений у повному обсязі. Інших підстав для відкликання податкової вимоги від 18.02.2019 р. №73-50 судовим розглядом не встановлено. Посилання відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, на факт перебування платника за основним та неосновним місцем обліку з різних податків у відповідному бюджетному періоді, колегія суддів вважає такими, що не свідчать про наявність у відповідача підстав для формування та направлення позивачу оскаржуваної податкової вимоги, оскільки перша податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів, незалежно від факту його перебування на основному чи неосновному обліку. Таким чином, оскільки станом на час формування та направлення позивачу оскаржуваної вимоги була дійсна податкова вимога від 18.02.2019 р. №73-50, колегія суддів дійшла висновку, що вона є протиправною та підлягає скасуванню. Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що на даний час наявна лише податкова вимогавід 20.09.2019 року №197-10, оскільки вимога від 18.02.2019 р. №73-50 скасована у судовому порядку, колегія суддів вважає такими, що не впливають на правомірність дій відповідача, оскільки станом на час спірних правовідносин перша вимога була чинна, а судові рішення про її скасування були ухвалені вже після формування другої податкової вимоги. Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи. На підставі встановленого, колегія суддів вважає, що відповідач при формування та направленні позивачу оскаржуваної податкової вимоги діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), тобто непропорційно. Доводи податкового органу не впливають на правомірність висновків суду апеляційної інстанції. Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, вони підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.

Результат розгляду: granted