Рішення адміністративного суду від 2022-06-02 00:00:00+03

Фізична особа - підприємець [PERSON] ( далі - Позивач) звернувся з позовом до Головного управління Держпраці в Одеській області( далі - Відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 23.01.2020р № ОДІ358/1652/СПТД-ФС про накладення на ФОП [PERSON] штрафу в розмірі 417 300 грн. за порушення законодавства про працю. В обгрунтування позову, позивач стверджує про порушення відповідачем порядку проведення перевірки та процедури розгляду справи про накладення штрафу, а саме те, що за відсутності відомостей про завчасне повідомлення Позивача про розгляд справи, Відповідачем було розглянуто справу без участі Позивача та винесено оскаржувану постанову, чим порушено права позивача на захист при розгляді його справи. Крім того, Позивач зазначив, що не здійснював будь - якого перешкоджання проведенню перевірки. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року - позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову від 23.01.2020 № ОД1358/1652/СПТД-ФС про накладення штрафу на Фізичну особу-підприємця [PERSON] у розмірі 417300 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці в Одеській області на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] судовий збір в розмірі 4173,00 грн. В апеляційній скарзі, Головне управління Держпраці в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 23 листопада 2021 року - скасувати, прийняти нове рішення, про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що в матеріалах справи наявні докази створення Позивачем перешкод у проведенні перевірки уповноваженим посадовим особам. Отже, ФОП [PERSON] , будучи обізнаним під підпис про предмет контролю, який становив, зокрема, питання виявлення неоформлених трудових відносин, створив перешкоди посадовим особам Головного управління при реалізації контрольних повноважень, не надавши на ознайомлення документи, необхідні для здійснення контрольного заходу, тому Позивача було правомірно притягнуто до законодавчої відповідальності за абзацом 7 частини 2 статті 265 КЗпП України. Крім того, апелянт зазначив, що вся необхідна кореспонденція з приводу перевірки направлялася рекомендованими листами із описами вкладення на офіційну адресу Позивача, яка вказана у ЄДРПОУ, та безпосередньо у позові ФОП [PERSON] , а питання належного отримання поштової кореспонденції залежить від отримувача пошти, однак, будучи обізнаним про контрольний захід щодо нього, ФОП [PERSON] кореспонденцію Відповідача не забирав, та наразі безпідставно намагається виправдати свою неправомірну поведінку. Ці факти свідчать про правомірність прийняття уповноваженою особою Головного управління постанови про накладення штрафу № ОДІ358/1652/СПТД-ФС від 23.01.2020, у межах, на підставі та у спосіб, що передбачені нормами Порядку № 509. У відзиві на апеляційну скаргу, Позивач послався на доводи, які узгоджуються з висновками суду першої інстанції. Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів. Судом першої інстанції встановлено, що спірні правовідносини виникли між ФОП [PERSON] , який зареєстрований Фізичною особою-підприємцем 11.10.2013 року, номер запису державної реєстрації суб`єкта господарювання: 25560000000108901; основний вид діяльності: 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (а.с.15-16), та суб`єктом владних повноважень ГУ Держпраці. Відповідач є суб`єктом владних повноважень. Наказом Міністерства соціальної політики України №340 від 27.03.2015 року затверджено Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, відповідно до п. 1, п.2 якого, Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується. Повноваження Управлінь Держпраці поширюються на територію відповідної області. Управління Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністра соціальної політики, іншими актами законодавства України, а також цим Положенням. 10.12.2019 року головний державний інспектор відділу з питань трудових відносин Управління з питань праці ГУ Держпраці в Одеській області М. Чернов звернувся до начальника ГУ Держпраці в Одеській області М. Калайді зі службовою запискою, в якій зазначив, що до ГУ надійшов протокол позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій обладміністрації від 02.09.2019 року щодо організації проведення перевірок Головним управлінням у закладах реалізації готової продукції (шаурма, керей гриль, ход-догів тощо). Відповідно до листа ГУ Держпраці від 18.09.2019 року №15/01-33-8415 щодо виявлення можливого використання праці без оформлення трудових відносин суб`єктів господарювання по наданню послуг з реалізації харчової продукції, ГУ Держспоживслужби листом від 23.10.2019 року надало необхідну інформацію. Відповідно до наданої інформації ФОП [PERSON] здійснює господарську діяльність за адресою: [ADDRESS] (заклад харчування). Посадова особа просила прийняти рішення щодо здійснення інспекційного відвідування ФОП [PERSON] з питань забезпечення застосування правових норм щодо використання праці, зокрема з питань виявлення неоформлених трудових відносин (а.с.106). 11.12.2019 року ГУ Держпраці виданий наказ від №2347 «Про проведення інспекційного відвідування», в якому зазначено, що відповідно до вимог Конвенції Міжнародної організації праці №81, яка ратифікована Законом України від 08.09.2004 року №1985-ІУ, ч.1 ст. 259 КЗпП України, ст.7 Закону України №877-V, пп. 3 п. 5 Порядку №823, службової записки Чернова М.І. від 10.12.2019 року вирішено: головним державним інспекторам відділу з питань трудових відносин Управління з питань праці ГУ Держпраці Чернову М.І. та Топалу О.В. у термін з 27.11.2020 року по 10.12.2020 року (включно) здійснити позаплановий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування у термін 11.11.2019р. та 12.12.2019р. (включно) здійснити позаплановий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування ФОП [PERSON] , місце реєстрації: [ADDRESS] та здійснює господарську діяльність за адресою: [ADDRESS] (заклад харчування) з питань забезпечення застосування правових норм щодо використання праці та з інших подібних питань, які передбачені розділами 1, 3 частини І Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 18 серпня 2017 року №1338, зокрема з питань виявлення неоформлених трудових відносин (т. 1 а. с. 109). 11.12.2019 року видане направлення №15/01/-29-4799 посадовим особам на здійснення інспекційного відвідування (а.с. 107) 11.12.2019 року за адресою здійснення підприємницької діяльності, зазначеної в наказі, прибули представники Відповідача для проведення інспекційного відвідування. За вказаною адресою у закладі харчування знаходились особи, які після ознайомлення з службовими посвідченнями інспекторів праці, назвали своє прізвище ім`я по батькові ( [PERSON] та [PERSON] ) та прийняли копію направлення на здійснення інспекційного відвідування (№15/01-29-4799 від 11.12.2019р.), що підтверджується фото-відео фіксацією. У вказаний день посадові особи ГУ Держпраці не складали за місцем здійснення господарського діяльності позивача будь-яких актів. Відповідно до видеофіксації особі, яка представилась як [PERSON] , посадова особа ГУ Держпраці надав копію направлення на перевірку та Вимогу про надання документів, які необхідно надати до ГУ для здійснення перевірки. Судом також встановлено, що не заперечується учасниками справи, на наступний день 12.12.2019 року до приміщення ГУ Держпраці прибув ФОП [PERSON] , якого ознайомлено під підпис з направленням на здійснення інспекційного відвідування. ФОП [PERSON] до ГУ Держпраці не доставив та не надав будь-яких документів на виконання Вимоги від 11.12.2019 року. У цей же день були складені акт про неможливість інспекційного відвідування у зв`язку з ненаданням документів (а.с.93), та повторна вимога від 12.12.2019 року про надання документів до 20.12.2019 року (а.с.92). З вказаними документами (акт від 12.12.2019 року та вимога від 12.12.2019 року позивач не ознайомлений в приміщенні ГУ Держпраці, копії йому не надані. Вказані документи відправлені поштою на адресу місця реєстрації ФОП [PERSON] . 21.12.2019 року, головним державним інспектором відділу з питань трудових відносин Управління з питань праці ГУ Держпраці Черновим М.І. складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ОД1358/1652/СПТД, в якому вказано, що ним Черновим М.І. о 11.55год 11.12.2019 року у присутності головного інспектора Топал О.В. здійснено спробу проведення інспекційного відвідування ФОП [PERSON] , адреса реєстрації: [ADDRESS] та здійснює господарську діяльність за адресою: [ADDRESS] (заклад харчування) на підставі пп. 3 п. 5 Порядку №823. Згідно Акту, інспекційне відвідування неможливо провести у зв`язку зі створенням перешкод у діяльності інспектора праці: не надання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування; ненадання для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію, відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування. В Акті також вказано, що станом на 20.12.2021 року 16 год. ФОП [PERSON] не надав документи, вказані у Вимозі, чим створено перешкоджання інспекторам праці у виконанні посадових обов`язків. 02.01.2020 року головний державний інспектор відділу з питань трудових відносин Управління з питань праці ГУ Держпраці М.Чернов подав службову записку на ім`я начальника ГУ Держпраці С. Байдюка , в якій просив прийняти до розгляду справу про накладення штрафу на ФОП [PERSON] відповідно до ч. 2 с. 265 Кодексу законів про працю України, зазначивши, що Акт від 21.12.2019 року направлений на адресу ФОП згідно даних відстеження поштових відправлень 24.12.2019 року - «відправлення у точці доставки» (а.с.96). 10.01.2020 року на адресу Позивача направлено повідомлення від 10.01.2021 року про те, що 10.01.2020 року перший заступник начальника ГУ Держпраці одержав Акт від 21.12.2019 року про неможливість здійснення інспекційного відвідування для розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, а також про те, що про результати розгляду справи про накладення штрафу позивач буде повідомлений додатково (а.с.116/зв). Постановою про накладення штрафу від 23.01.2020 року №ОД1358/1652/СПТД-ФС на ФОП [PERSON] за створення перешкод у діяльності інспекторів праці, шляхом не направлення за вимогою документів (а.с.35-37), накладений штраф у розмірі 417 300 грн на підставі абзацу 7 ч.2 ст.265 КЗпПУ. Вищевказана постанова направлена на адресу позивача, проте ним не отримана. Позивач, вважаючи протиправною постанову Відповідача, звернувся до суду з даним позовом. Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що Відповідачем як суб`єктом владних повноважень, якій фактично проводив перевірку позивача шляхом інспекційного відвідування, порушено встановлені ст.3 Закону України №877-V основні принципи державного нагляду (контролю), зокрема, гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю; здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; відкритості, прозорості державного нагляду (контролю). Крім того, суд вказав, що порушено право позивача на участь у прийнятті контрольного заходу. Суд вважав, що невручення безпосередньо ФОП [PERSON] Вимоги про витребування документів, Акту, повідомлення про розгляд справи, позбавило можливості позивача надати будь-які документи, пояснення щодо складених Актів, які стали підставою для застосування штрафу. Крім того, суд вказав на неправильну правову кваліфікацію дій Позивача, згідно з нормами ст. 265 КЗпП України. Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку. Колегія суддів встановила, що одним із спірним питань, що належало вирішити суду першої інстанції, яке підлягало першочерговій оцінці, було наявність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з даним адміністративним позовом. За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308). Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений Постановою Кабінету міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 ( далі-Порядок 509). Згідно з п. 2 Порядку № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками. Положеннями зазначеного вище пункту штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громадами. Фактично підставою для скасування судом першої інстанції постанови від 23 січня 2019 року за № ОД1358/1652/СПТД-ФС про накладення штрафу, стало порушення Відповідачем процедури розгляду справи про накладення штрафу, а саме те, що за відсутності відомостей про завчасне повідомлення позивача про розгляд справи, Відповідачем було розглянуто справу без участі позивача та винесено оскаржувану постанову, чим порушено права позивача на захист при розгляді його справи. За змістом п. 3, 6 Порядку №509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Відповідно до п. 7 Порядку №509 справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до п.6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року у справі №813/3415/18 зазначив: « 34. Особі, до якої застосовуються такі суттєві санкції відповідальності, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. 35. Положення п. 6 Порядку № 509 покладає цей обов`язок на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим. 36. Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи. 37. Відповідно до п. 7 Порядку 509 справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. Отже, саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано особу. При цьому, саме лише надсилання повідомлення (без доказів його отримання) не свідчить про її поінформованість. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи. 38. З огляду на це, обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. 39. Таке тлумачення п. 6 Порядку № 509 відповідає завданням адміністративного судочинства та принципу верховенства права, оскільки має наслідком більш ефективний захист права та інтереси фізичних та юридичних осіб. 40. З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови. 41. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується. У разі одержання повідомлення до засідання, але у строк, що є меншим за п`ятиденний, особа повинна вживати розумних заходів для реалізації своїх прав на участь у засіданні.». Апеляційним судом встановлено, що в Ухвалі суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху від 25 серпня 2021 року, суд вказав, що «позивачем пропущений строк звернення до суду. Зокрема, адвокатом наданий запит 22.06.2021 року з посиланням на те, що йому як представнику Позивача 22.06.2021 року стало відомо, що на виконанні Першого Київського ВДВС знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню оскаржуваної постанови, тобто станом на 22.06.2021 року представнику позивача стало відомо про наявність оскаржуваної постанови, проте представник не вказує, коли про це стало відомо позивачу, які документи та коли він отримав від відділу ДВС , враховуючі, що в оскаржуваній постанові, що вона пред`являється для виконання до 23.04.2020 року. У позові представник позивача не оспорює, що позивачу достовірно було відомо про здійснення інспекційного відвідування, оскільки 12.12.2019 року йому було вручено направлення, проте він не отримував інші документи. На запит адвоката надані документи щодо направлення копій вимоги та оскаржуваної постанови на адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням. Таким чином, з 12.12.2019 року позивач достовірно знав про інспекційне відвідування його як ФОП. Суб`єкт господарювання після початку перевірки набуває визначених законодавством прав та обов`язків. Зокрема, одержувати примірник акта та/або припису органу державного нагляду (контролю) за результатами здійсненого планового чи позапланового заходу (ст.11 Закону «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»). Враховуючи строки інспекційного відвідування, позивач повинен був дізнатися про результати його проведення своєчасно, що значно перевищує строк звернення до суду, встановлений ст.122 КАС України. З урахуванням викладеного, позивачу необхідно надати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності причин його пропуску». На виконання вимог Ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху від 25 серпня 2021 року, представником Позивача була надана заява про усунення недоліків позовної заяви, в якому останній наголошував на тому, що строк звернення до суду не пропущений, оскільки про порушення своїх прав ФОП [PERSON] дізнався лише 29.06.2021 року, після отримання копії постанови ГУ Держпраці в Одеській області від 23.01.2020 року № ОД1358/1652/СПТД-ФС, наданої Відповідачем на адвокатський запит. Ухвалою суду першої інстанції від 23 вересня 2021 року, суд відкрив провадження у справі, погодившись з доводами Позивача про звернення до суду з даним позовом в межах встановленого законом строку звернення до суду. Колегія суддів не погоджується з висновком суду з таких підстав. Відповідно до ст. 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. За змістом ч. 5 ст. 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України). Відповідно до статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч. 1 ст. 123). Якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст. 123). Частиною 3 ст. 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 4 ст. 123). Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 121). Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. В контексті наведеної норми поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. Так, за змістом статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З аналізу вищезазначених норм вбачається, що процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З урахуванням наведеного, для вирішення питання про правильність визначення судом дотримання строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, слід з`ясувати коли розпочався перебіг цього строку, чи дотримано позивачем строк звернення до суду, чи є підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №813/3756/17 досліджував питання строків звернення до адміністративного суду. Так, суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, виключно якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення відповідних процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися тільки такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи або суб`єкта владних повноважень, що звернулися з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій та підтверджені належним чином. При цьому, слід зауважити, що аналогічний висновок з цього питання викладений у постанові Верховного Суду від 28.02.2019р. у справі №826/17879/17. Таким чином, поновленню підлягають виключно порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Однак, разом із тим, варто підкреслити, що саме по собі поняття «поважних» причин пропуску процесуальних строків фактично є «оціночним», а його вирішення покладається виключно на розсуд судді або суду. Як було зазначено вище, 12 грудня 2019 року у приміщенні Управління з питань праці Головного управління ФОП [PERSON] ознайомився під підпис з направленням на здійснення інспекційного відвідування № 15/01-29-4799 від 11.12.2019, однак, не надав копії документів за період, що перевірявся. Так, був складений Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ОД1358/1652/НП від 12.12.2019 із зазначенням причини - у зв`язку із ненаданням на ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, даним актом було зупинено проведення інспекційного відвідування на 7 днів, до 20.12.2019, та винесена Вимога про надання документів № ОД1358/1652/ПД від 12.12.2019, якою зобов`язано ФОП [PERSON] у строк до 12:00 годин 20 грудня 2019 року надати завірені належним чином копії документів, необхідні для проведення інспекційного відвідування, згідно переліку. Відповідний Акт № ОД1358/1652/НП від 12.12.2019 р. та Вимогу № ОД1358/1652/ПД від 12.12.2019 р. було надіслано на юридичну адресу ФОП [PERSON] поштовим відправленням № 6500140240464. Проте, станом на 20 грудня 2019 року до Головного управління не надходили будь- які документи, необхідні для здійснення інспекційного відвідування, так само як і не було забезпечено допуск інспекторів праці для ознайомлення із інформацією та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, ні з боку ФОП [PERSON] , ні з боку іншої уповноваженою особи ФОП [PERSON] , чим створено перешкоджання інспекторам праці у виконанні їхніх посадових обов`язків. ФОП [PERSON] не надав пояснень, що стосуються законодавства про працю, та осіб, що виконували певні роботи на його користь за адресою: [ADDRESS] . Дані факти були зафіксовані Актом про неможливість проведення інспекційного відвідування № ОДІ 358/1652/СПТД від 21.12.2019, направлений ФОП [PERSON] поштовим відправленням № 6502034174145. З матеріалів справи також вбачається, що 10 січня 2020 року рекомендованим листом № 6504410566303 ФОП [PERSON] було направлено повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 15/01-33-276 від 10.01.2020, яким повідомлялось про одержання, на той час першим заступником начальника Головного управління Байдюком Сергієм Васильовичем, Акту про неможливіть інспекційного відвідування № ОД1358/1652/СПТД від 21.12.2019 для розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю відповідно до абзацу 7 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, із зазначенням, що про результати розгляду справи буде повідомлено додатково, у передбачені строки. Тобто, з боку Головного управління у належний спосіб виконано вимогу пункту 3 Порядку № 509. 23 січня 2020 року відбувся розгляд справи про накладення штрафу на ФОП [PERSON] . Під час розгляду справи, на той час першим заступником начальника Головного управління Байдюком С.В. було, зокрема, встановлено, що станом на дату розгляду справи (23.01.2020) до Головного управління не надходила будь-яка інформація (протести, заперечення, пояснення, клопотання тощо), чи необхідні документи для здійснення інспекційного відвідування також не надходили, як і не був наданий допуск для ознайомлення з інформацією та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю ні з боку ФОП [PERSON] , ні з боку іншої уповноваженої особи Позивача. При цьому, підтверджено інформацією Укрпошти, що 24.12.2019 Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ОДІ 358/1652/СПТД, надісланий рекомендованим листом з описом вкладення за місцем реєстрації ФОП [PERSON] , № 6502034174145 вже знаходився у точці видачі/доставки. Враховуючи вищевикладене, справу про накладення штрафу було розглянуто на 13-ий день, після отримання уповноваженою особою Акту про неможливість проведення інспекційного відвідування № ОДІ358/1652/СПТД від 21.12.2019, тобто у рамках встановленого для розгляду 45-денного терміну; про дату одержання Акту про неможливість проведення інспекційного відвідування № ОДІ 358/1652/СПТД від 21.12.2019 для розгляду справи, суб`єкту господарювання було направлено повідомлення № 15/01-33-276 від 10.01.2020 у день винесення повідомлення, тобто у рамках встановленого 5-денного терміну; Постанова про накладення штрафу № ОД1358/1652/СПТД-ФС від 23.01.2020 була направлена ФОП [PERSON] у день її винесення, тобто у рамках встановленого 3-денного терміну. З трекінгової інформації Укрпошти вбачається, що ФОП [PERSON] проявив неналежну поведінку як отримувач поштової кореспонденції, адже поштові відправлення доходили безпосередньо у точку видачі/ доставки, проте отримувач їх не забирав. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що, з`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, слід також зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в розгляді справи, не можуть бути підставою для скасування рішення про притягнення до відповідальності. З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що зазначена кореспонденція направлялася рекомендованими листами із описами вкладення на офіційну адресу позивача, яка вказана у ЄДРПОУ, та безпосередньо у позові ФОП [PERSON] , а питання належного отримання поштової кореспонденції залежить від отримувача пошти, однак, будучи обізнаним про контрольний захід щодо нього, ФОП [PERSON] кореспонденцію Відповідача не забирав, що свідчить про ухилення позивача від отримання повідомлень. Відтак, на думку колегії суддів, строк подання позовної заяви був пропущений через відсутність максимальних зусиль позивача і належної старанності щодо реальної обізнаності з фактами порушення своїх прав, свобод та інтересів, внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності. Верховний Суд у Постанові від 29 січня 2019 року висловив таку правову позицію: «При цьому, відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін про прийняті рішення в їх справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Олександр Шевченко проти України та у справі Трух проти України). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі Перетяка та Шереметьев проти України ). Таким чином, як установлено в Рішенні ЄСПЛ та підтверджується матеріалами справи, Управління ПФУ, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, зазначило, що не змогло своєчасно отримати копію рішення суду першої інстанції, а це призвело до неможливості своєчасно реалізувати право на апеляційне оскарження. Однак, поважних причин, підтверджених доказами, які б свідчили про добросовісну реалізацію відповідачем своїх процесуальних прав та належного виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, суду надано не було. При цьому, суд апеляційної інстанції в рішенні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції взагалі не навів обставин, які б заважали відповідачу вчасно звернутись до суду з апеляційною скаргою, та на підставі чого дійшов такого висновку. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду констатує, що суд апеляційної інстанції виявив надмірний формалізм під час прийняття судового рішення про поновлення Управлінню ПФУ строку на апеляційне оскарження, чим зумовив негативні наслідки для заявниці та порушив принцип юридичної визначеності». Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши даний позов по суті, не залишивши його без розгляду після встановлення, що причини пропуску строку позивачем є неповажними, порушив норми процесуального права, що свідчить про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про залишення позову без розгляду, у зв`язку з пропуском строку на звернення до суду та відсутності обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду. Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії"). Як зазначено у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" 19 червня 2001 року (Kreuz v. Poland) (заява N 28249/95), "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети. В питаннях, пов`язаних із застосуванням строків давності, Європейський суд з прав людини висловив свою позицію, зокрема, в справі "Олександр Волков проти України" (Заява N 21722/11 остаточне рішення від 27 травня 2013 року, §137), вказавши, що "… строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від суддів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними ... Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень." Таким чином, право особи на звернення до суду не є необмеженим. З урахуванням наведеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду, є поважними. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 319 КАС України). Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про порушення позивачем строку звернення до суду з цим позовом, скасування рішення суду першої інстанції і залишення цієї позовної заяви без розгляду, судом апеляційної інстанції не надається оцінка іншим доводам апеляційної скарги, а також не перевіряється правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення. Відповідно до ст. ст. 242 КАС України КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення, суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Результат розгляду: partial