Рішення адміністративного суду від 2022-06-01 00:00:00+03

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила: -визнати протиправним та скасувати рішення №056350003476 від 04.06.2021 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови позивачу про перехід на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеного у довідках виданих Бахмутсько-Лиманським ОУПФУ від 31.05.2021 №№0574-08-8/18544, 0574-08-8718545, 0574-08-8/18543; -зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачу з 02.06.2021 пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеного у довідках виданих Бахмутсько-Лиманським ОУПФУ від 31.05.2021 №№0574-08-8/18544, 0574-08-8718545, 0574-08-8/18543; - зобов`язати нарахувати та виплатити Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачу з 02.06.2021 пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеного у довідках виданих Бахмутсько-Лиманським ОУПФУ від 31.05.2021 №№0574-08-8/18544, 0574-08-8718545, 0574-08-8/18543. В обґрунтування позову зазначила, що отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", однак продовжувала працювати на посаді державного службовця. 31.05.2021 звільнилася з посади державного службовця та 02.06.2021 звернулася до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058 на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до вимог ст.37 Закону №3723. Однак, рішенням від 04.06.2021 ГУ ПФУ у Львівській області відмовлено позивачу в переході з пенсії на пенсію, оскільки позивач не досягла відповідного віку - 60 років. Рішення є протиправними та таким, що порушує правопозивача на отримання належної пенсії. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №056350003476 від 04.06.2021 щодо відмови позивачу про перехід на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву [PERSON] про перехід на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Обґрунтування апеляційної скарги. Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723 і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Позивач не досягла 60-річного віку, встановленого ч.1 ст.37 Закону 3723-ХІІ, тому відсутні підстави для призначення їй пенсії відповідно до Закону №3723. Позивачем та відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області судове рішення не оскаржується. Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача - ГУ ПФУ у Львівській області. Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження. Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне. Фактичні обставини справи. [PERSON] 01.07.1994 прийняла присягу державного службовця та до 31.05.2021 працювала на державній службі в органах Пенсійного фонду України в Донецькій області (а.с.10-18). Загальний стаж державної служби становить більше 20 років. Матеріали пенсійної справи свідчать, що позивачу встановлено 2 групу інвалідності з 13.10.2020 безтерміново (довідка до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №783909). [PERSON] з 2020 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058) 02.06.2021 [PERSON] звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про перехід на пенсію за іншим законом. За принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Рішенням №056350003476 від 04.06.2021 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило у задоволенні заяви, оскільки [PERSON] не досягла відповідного віку, а саме - 60 років. В рішенні зазначено, що з 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, статтею 90 якого визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пунктом 10 Прикінцевих положень Закону №889-VІІІ передбачено призначення пенсій відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ державним службовцям, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Суд першої інстанції, скасовуючи рішення про відмову в призначенні пенсії, виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності за правилами пунктів 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положень" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, якими не передбачено нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. Оцінка суду. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII. Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу. На підставі пунктів 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Отже, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Частиною першою статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15 ), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону №1058, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, а які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку (…). Відповідно до частини дев`ятої статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби. Згідно частини дванадцятої статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723 якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі. Як свідчать матеріали справи та не заперечується пенсійними органами-відповідачами, стаж позивача на державній службі становить понад 20 років. З 13.10.2020 позивачу встановлена ІІ група інвалідності безтерміново. Таким чином, позивач є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, тому позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII. Тому наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII. Підсумовуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності за правилами пунктів 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положень" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, якими не передбачено нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. Подібна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 13.02.2019 по зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18). Тому рішення №056350003476 від 04.06.2021 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови [PERSON] про перехід на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" є протиправним та підлягає скасуванню. Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Результат розгляду: denied