Вид судочинства: commercial
Суддя: Владимиренко Ігор Вячеславович
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02

Обставини справи:
21.04.2017 року між Публічним акціонерним товариством \~«Дніпровський металургійний комбінат» (надалі Орендодавець, Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Управління громадського харчування та торгівлі» (надалі Орендар, Позивач) укладений договір № 17-0454-01 (надалі Договір) за умовами п. 1.2 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування обладнання відповідно до Актів приймання-передачі майна (Додаток № 2 до Договору, надалі Об`єкти оренди). Відповідно до п. 5.3 Договору \~за порушення Орендарем будь-якого із зобов`язань, передбачених п.4.3 цього Договору, орендар сплачує Орендодавцеві штраф, в розмірі 50% орендної плати, зазначеної в п.3.1 цього Договору за кожний окремий факт такого порушення. Як вказує Позивач, з посиланням \~на ч.1 ст. 203, ч.2 ст. 215, ст. 217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), п..5.3 Договору повинен бути визнаний недійсним (нікчемним). В якості доказу на обґрунтування позовних вимог позивач надав копію Договору, а також 2 акти приймання-передачі майна в оренду від 22.04.2017 року. Позивач стверджує, що спірний пункт 5.3 Договору, порушує принципи сумлінності, розумності та справедливості, оскільки встановлений ним розмір штрафу є надмірно великим порівняно із збитками кредитора і є вкрай несправедливим. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, господарський суд враховує наступне. Стаття 11 Цивільного кодексу України містить перелік підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Так, пунктом 1 частини 2 зазначеної статті встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, серед іншого, договори та правочини. Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору, то такий договір є двостороннім (п.п. 2, 3 ст. 626 ЦК України). В основу такого поділу покладається наявність права вимоги однієї сторони і зустрічного обов`язку іншої вчинити певні дії або утриматись від них. Цивільний кодекс України встановлює презумпцію свободи договірних зв`язків. Принцип свободи договору, як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в статті 3 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частини 1, 3 статті 6 ЦК України надають право сторонам укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Свобода вибору виду договору надає сторонам можливість обрати прямо передбачений актом цивільного законодавства вид договору, укласти змішаний договір із елементами різних договорів або договір, не передбачений цивільним законодавством. Визначальним критерієм при складанні договору є юридична мета сторін, тобто їхнє спільне бажання до настання певних наслідків від укладення договору. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками (стаття 181 Господарського кодексу України). Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Факт того, що 21.04.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір №17-0454-01, що засвідчено підписами уповноважених осіб та печатками підприємств, вказує на те, що сторони при складанні даного договору дійшли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно до п. 5.3 Договору за порушення Орендарем будь-якого із зобов`язань, передбачених п.4.3 цього Договору, орендар сплачує Орендодавцеві штраф, в розмірі 50% орендної плати, зазначеної в п.3.1 цього Договору за кожний окремий факт такого порушення. Після того, як договір укладено, щодо нього починає автоматично діяти принцип цивільного права закріплений у статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. І це є цілком закономірно, адже саме виконання умов договору є кінцевою метою, заради якої приведено в рух весь складний механізм договірних зв`язків. Позивач зауважує, що спірний п. 5.3 договору є нікчемним (недійсним) з мотивів суперечливості його Цивільному \~кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. З огляду на це, господарський суд звертає увагу, що відповідно до змісту статті 3 Конституції України поняття «інтереси держави та суспільства» \~охоплює такі соціальні цінності, як життя та здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека, права і свободи людини та їх гарантії, максимальне забезпечення інтересів всіх соціальних груп для досягнення в суспільстві справедливості як найвищого блага. Згідно із положеннями \~Закону України «Про захист суспільної моралі» правові засади України щодо захисту суспільної моралі складає Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти щодо захисту суспільної моралі, загальновизнані норми і принципи міжнародного права і міжнародних договорів України. Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист суспільної моралі» це поняття охоплює заборону пропаганди війни, національної та релігійної ворожнечі, фашизму та неофашизму, неповагу до національних та релігійних святинь, неповагу до батьків, наркоманії, токсикоманії, алкоголізму, заклики до зміни шляхом насильства конституційного ладу або територіальної цілісності України. Згідно до статті 179 Господарського кодексу України \~при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Параграфом 1 глави 49 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесені до видів забезпечення виконання зобов`язання (стаття 546 Цивільного кодексу України). Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Статтею 551 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Поняття господарських санкцій міститься в статті 217 Господарського кодексу України. Так, господарськими санкціями (відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарські санкції) визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, застосування яких, відповідно до статті 216 Господарського кодексу \~України повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний, сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Статтею 231 Господарського кодексу України унормовано, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Із системного застосування наведених вище норм Цивільного та Господарського кодексів України господарський суд \~не вбачає, що п.5.3 договору № 17-0454-01 від 21.04.2017 року суперечить приписам цивільного та господарського законодавства в частині визначення сторонами розміру штрафу на власний розсуд. Стосовно понять «інтереси \~держави і суспільства», які містить ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України, господарський суд зазначає, що відповідно до статті 3 Конституції України це поняття охоплює, такі соціальні цінності, як життя та здоров`я людини, \~її честь і гідність, недоторканість і безпека, права і свободи людини та їх гарантії, \~максимальне забезпечення інтересів всіх соціальних груп для досягнення в суспільстві справедливості як найвищого блага. Виходячи із змісту пункту 5.3 договору № 17-0454-01 від 21.04. 2017 року суд не вбачає порушення інтересів держави і суспільства, його моральних засад. У відзиві відповідач просив застосувати позовну давність до заявлених вимог. Разом з тим, суд виходить із того, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як зазначено у п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 № 10 за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Так, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже перш, ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Даний правовий висновок також викладено у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №910/18812/12. Враховуючи відсутність встановлення судом порушення прав чи інтересів позивача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до вимог позивача про визнання недійсним (нікчемним) п.5.3 договору № 17-0454-01 від 21.04.2017, укладеного між позивачем та відповідачем. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління громадського харчування та торгівлі" (87506, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Свободи, 20; ЄДРПОУ 37793266) до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ" (51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Соборна, 18-Б; ЄДРПОУ 05393043) про визнання п.5.3 Договору № 17-0454-01 від 21.04.2017 року нікчемним (недійсним) відмовити в повному обсязі. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст.241, 284 Господарського процесуального кодексу України. Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено \~12.01.2021р. Суддя \~І.В. Владимиренко

Результат: denied