Вид судочинства: commercial
Суддя: Васильєв Олег Юрійович
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
19.04.16р. між ТОВ «Данком» (субпідрядник) та ТОВ «Спецдоррембуд» (генпідрядник) укладено договір субпідряду №СП-83. Відповідно до п.1.1 цього договору генеральний підрядник доручає, а субпідрядник бере на себе зобов'язання виконати за плату у відповідності до технічного завдання та згідно діючих будівельних норм і правил, з використанням власних матеріалів, власними силами і засобами та здати генеральному підряднику на умовах цього договору наступні роботи: «Капітальний ремонт дорожнього покриття по вул. Карла Маркса в смт. Межова Межівського району Дніпропетровської області». Відповідно до п.3.1 договору договірна ціна робіт буде визначатись, виходячи з об'ємів всіх виконаних робіт та їх переліку. Загальна договірна ціна становитиме суму всіх договірних цін. Ціна договору визначається як сукупність фактично виконаних робіт субпідрядником робіт розрахована відповідно до умов цього договору (пункт 3.2 договору). Відповідно до п.5.1 договору оплата робіт за договором здійснюється генеральним підрядником на підставі актів виконаних робіт та довідок про вартість робіт протягом 5 днів з моменту підписання проміжних актів та довідок. Субпідрядник кожного звітного місяця, в якому виконуються роботи (або виконавши відповідний об'єм робіт), передає генеральному підрядникові два примірники актів виконаних робіт та довідок пре вартість робіт. Генеральний підрядник протягом 2 календарних днів після отримання вищезазначених актів та довідок підписує їх або надає письмову обґрунтовану відмову у прийнятті робіт з зазначенням конкретних зауважень. В разі, якщо генеральний підрядник не надав письмових зауважень в зазначений строк, то передані акти виконаних Робіт та Довідки про вартість робіт вважаються .підписаними та підлягають оплаті (пункт 5.2 договору). Згідно з п.5.3 договору генеральний підрядник при проведені розрахунків заданим договором з субпідрядником утримує 3% від вартості виконаних робіт на покриття витрат генерального підрядника, пов'язаних із виконанням зобов'язань щодо забезпечення технічною, дозвільною та іншою документацією, координації дій субпідрядника при виконанні робіт, приймання виконаних субпідрядником робіт тощо. Пунктом 14.3 договору, визначено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань за цим договором. 19.04.16р. сторонами укладено додаткову угоду до договору субпідряду №СП-83 від 19.04.16р., якою доповнено п.3.5 та викладено його в наступній редакції: «генеральний підрядник до початку робіт перераховує субпідряднику попередню оплату на виконання робіт у розмірі 30% вартості договірної ціни». 15.06.16р. сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору субпідряду №СП-83 від 19.04.16р., якою викладено п.5.1 договору в наступній редакції: «проміжні платежі за виконані роботи здійснюються генеральним підрядником в межах не більше 95 відсотків їх загальної вартості за договірною ціною. Кінцеві розрахунки здійснюються у двотижневий термін після виконання і приймання всіх передбачених цим договором робіт та підписання сторонами актів надання послуг (виконаних робіт) по мірі надходження бюджетних коштів від замовника на розрахункові рахунки генерального підрядника в порядку виконання умов основного договору». На виконання умов договору субпідряду №СП-83 від 19.04.16р. позивачем виконані роботи , обумовлені сторонами в договорі, на загальну суму 3 960 116,14грн., що підтверджується підписаними сторонами довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за серпень 2016 від 29.08.16 (КБ-3) та актом приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2016 від 29.08.16 (форма КБ-2в), підсумковою відомістю ресурсів, розрахунково відомістю загально виробничих витрат до локального кошторису №1-1-1 (а.с.16-28). Як зазначає позивач, відповідачем виконані зобов’язання за договором субпідряду №СП-83 від 19.04.16р. щодо своєчасної оплати виконаних робіт частково - на суму 3 569 699,54грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками (а.с. 30-43). Згідно з умовами п.5.3 договору, генеральним підрядником при проведені розрахунків заданим договором з субпідрядником утримано 118 803,49грн. (3% від вартості виконаних робіт), що підтверджується підписаним сторонами актом наданих послуг №31 від 31.08.16р. Крім того, сторонами здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 81 572,96грн., що підтверджується наявним в матеріалах та підписаним сторонами актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.08.18р. Таким чином, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов’язань виконані позивачем роботи своєчасно та у повному обсязі не оплатив. На час розгляду справи заборгованість відповідача за договором субпідряду №СП-83 від 19.04.16 складає 190 040,15грн. Окрім того, позивачем відповідно до п.10.3 договору нараховано відповідачу пеню у розмірі 52 991,82грн. та згідно приписів ст. 625 ЦК України - інфляційні втрати у розмірі 184 116,91грн. та 3 % річних у розмірі 31 819,04грн . На час прийняття рішення у справі відповідачем доказів сплати заборгованості (з урахуванням пені, інфляційних втрат та 3% річних) перед позивачем не надано. Згідно із приписами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з п.10.3 договору, генеральний підрядник сплачує субпідряднику за порушення строків оплати виконаних субпідрядником робіт пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, від розміру не оплачених робіт за договором, за кожний день прострочення. Позивачем надано розрахунок пені за загальний період з 01.01.18 по 19.10.18 з урахуванням часткових оплат, який складає у розмірі 52 991,82грн. В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним. Оскільки положення договору не містять умов щодо встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановлений в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом шести місяців, від дня, коли мало бути виконано зобов'язання. Перевіривши наданий позивачем розрахунки пені на предмет дотримання положень ст. 232 ГК України, суд дійшов висновку, що з урахуванням п.5.3 додаткової угоди №2 до договору субпідряду №СП-83 від 19.04.16 кінцеві розрахунки за виконані роботи здійснюються до 12.09.16р., тому період нарахування пені на суму основного боргу визначено з 13.09.16р. по 13.03.17р., у зв'язку з чим її нарахування за період з 01.01.18р. по 19.10.18р. слід визнати помилковим . Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на порушення позивачем вимог ч.6 ст. 232 ГК України щодо нарахування пені поза межами встановленого шести місячного строку та пропуск строку позовної давності щодо зазначених вимог. Статтю 257 ЦК України, встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлено спеціальну (скорочену) позовну давність в один рік. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з цим позовом до суду 24.10.18р. - тобто в межах загального строку позовної давності щодо стягнення суми основного боргу, трьох процентів річних та інфляційних втрат. Стсосвно позовних вимог про стягнення пені за період з 01.01.18р. по 19.10.18р., позов заявлено з пропуском річного строку позовної давності, що згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови в задоволенні зазначеної частини вимог. Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов до висновку , що позивачем не правильно визначено початок перебігу строку виникнення заборгованості, оскільки не враховано умови п.5.3 додаткової угоди №2 до договору субпідряду №СП-83 від 19.04.16 (кінцеві розрахунки здійснюються у двотижневий термін після виконання і приймання всіх передбачених цим договором робіт та підписання сторонами актів надання послуг (виконаних робіт), а саме з 29.08.16р. Таким чином, судом визначено загальний період нарахування 3% річних та інфляційних втрат з 13.09.16р. по 19.10.18р. та встановлено, що інфляційні втрати складають 184 116,91грн. та 3% річних складають 29 182,26грн. У відповідності до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. За умовами частини першої статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Відповідно до ч.3-4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій За таких обставин справи позовні вимоги підлягають задоволенні в частині стягнення з відповідача на користь позивача 190 040,15грн. - основаної заборгованості за договором, 184 116,91грн. - інфляційних втрат та 29 182,26грн. - 3% річних. В задоволенні іншої частини позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити з вищенаведених підстав. Враховуючи приписи п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі вищевикладеного,

Резолютивна частина:
1. Позовні вимоги задовольнити частково. 2. Стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецдоррембуд» (51400, м. Павлоград, вул. Дніпровська, буд.1; код ЄДРПОУ 40196224) на користь позивача – Товариства з обмеженою відповідальністю «Данком» (84500, м. Бахмут, вул. Миру, буд. 51; код ЄДРПОУ 34705334): 190 040,15грн. – основної заборгованості, 184 116,91грн. - інфляційних втрат, 29 182,26грн. - 3% річних та 6050,09грн. - витрат на сплату судового збору. Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності. 3. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити, судові витрати в цій частині покласти на позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 04.01.2019 р. Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення . Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Суддя Васильєв О.Ю.

Результат: partial