Вид судочинства: administrative
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] \~звернувся до суду з позовом, в якому просить: - визнати протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, \~як учаснику бойових дій, за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік та 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 03 жовтня 2018 року; - зобов`язати військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за \~2015 рік, 2016 рік, 2017 рік та 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - \~\~03 жовтня \~2018 року; - визнати протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, \~як учаснику бойових дій, за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік та 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 03 жовтня 2018 року; - зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік та 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - \~03 жовтня \~2018 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що станом на день прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу 03.10.2018, відповідачі не провели з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У зв`язку з настанням особливого періоду він не мав змоги скористатися додатковою відпусткою із збереженням заробітної плати. Натомість Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, встановлено можливість виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, за минулі роки. З огляду на вказане, внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів, ним не використано право на отримання компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік. Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачам за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачами, про що свідчить підпис уповноважених осіб відповідачів у поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення. Відповідачі у строк, встановлений ч.1ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження надіслали до суду відзиви на позовну заяву. Військова частини [NUMBER] у відзиві на позовну заяву за вх.№29976/19 просить у задоволені позову відмовити. Вказує, що грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, це соціальна гарантія і може бути виплачена у разі наявності у особи відповідного права на цю відпустку. Окрім того зазначає, що позивач не набув права на отримання грошової компенсації за не отриману додаткову відпустку, оскільки ч.19 ст.10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надання військовослужбовцям в особливий період додаткової відпустки як учаснику бойових дій припинено. Відповідно до Довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Військова частина [NUMBER] не має правового статусу юридичної особи, а відповідно - власного фінансового органу, тому нарахування та виплату грошового забезпечення, в тому числі грошової компенсації за невикористану відпустку проводить фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України, на фінансовому забезпеченні якого перебуває військова частина [NUMBER] . 13 грудня 2019 року відповідач - Генеральний штаб Збройних Сил України надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що згідно \~зі ст.16-2 \~Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії \~їх соціального захисту» визначено, що учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних дні на рік. З набранням чинності Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 №1126 - VI, в Україні діє особливий період. Тому, військовослужбовцям Збройних Сил України у зв`язку із дією на території України особливого періоду, додаткові відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік не надаються з березня 2014 року і по даний час. Суд зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що позивач перебував на фінансовому забезпеченні у Фінансовому управлінні Генерального штабу Збройних Сил України, яке є самостійною юридичною особою та є розпорядником коштів другого рівня, у зв"язку з чим відповідно ст.48 Кодексу адміністративного судочинства України просить замінити неналежного співвідповідача Генеральний штаб Збройних Сил України на Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України. З приводу викладеного суд зазначає, що відповідачем в порушення положення статей 166, 167 Кодексу адміністративного судочинства України клопотання про заміну неналежного співвідповідача не викладено окремим письмовим документом із дотриманням вимог, визначених ст.167 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч.2 ст.167 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду. Оскільки, клопотання про заміну співвідповідача викладена у відзиві на позовну заяву, не підтверджене відповідними та належними доказами, \~та не викладено окремим письмовим документом із дотриманням вимог, визначених ст.167 Кодексу адміністративного судочинства України, то суд дійшов до висновку, що \~воно не підлягає розгляду за безпідставністю. Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.258 КАС України. Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] \~проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді заступника начальника автотранспортного управління військової частини [NUMBER] . На підставі наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 18.09.2018 №605 полковника [PERSON] відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 03.10.2018 №189, звільнено з військової служби у запас за підпунктом "к" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу" та з 3 жовтня 2018 року виключено зі списків особового складу (а.с. 14). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 02.07.2015, [PERSON] має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.4). Позивач звернувся до командира військової частини [NUMBER] та начальника фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України із проханням нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік та 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - \~03 жовтня \~2018 року, що відповідачами не оспорюється (а.с.16, 18). За результатами розгляду заяви позивача військова частина [NUMBER] листом від 28.10.2019 за №341/11/5004 повідомила, що грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових, дій це соціальна гарантія, яка може бути виплачена у разі наявності у особи відповідного права на цю відпуску. Частиною 19 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" надання військовослужбовцям додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у особливий період припинено після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію". Також зазначено, що військова частина [NUMBER] не має правового статусу юридичної особи, а відповідно - власного фінансового органу. нарахування та виплату грошового забезпечення інших соціальних виплат грошової компенсації за невикористану відпустку інших соціальних виплат \~особливому складу проводить фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України, на фінансовому забезпеченні якого перебуває військова частина [NUMBER] (а.с.17). Листом від 14.11.2019 за №305/2014 Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України повідомило позивача, що з набранням чинності Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 №1126-VI, в Україні діє особливий період. Тому, військовослужбовцям Збройних Сил України у зв`язку із дією на території України особливого періоду, додаткові відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік - не надаються з березня 2014 року і по даний час. При цьому, відповідно до Закону України "Про відпустки" та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" не передбачено порядку перенесення на інший період або продовження додаткової відпустки учасникам бойових дій, тому невикористана у поточному році відпустка на наступний рік не переноситься. Тому, законних \~підстав для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" немає (а.с.19). Вважаючи таку бездіяльність відповідачів щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2015 року по 2018 рік, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Згідно із пунктом 12 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення. Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється. При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-XII та "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-XII (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно). За визначенням статті 1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Стаття 1 Закону №1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Крім того, в статті 1 Закону №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби. Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, від 22 жовтня 1993 року №3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року 1991 року №2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону України Про відпустки від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР. Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ. Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі Тимошенко проти України (заява №49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту законності, передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18. З огляду на вказане, суд дійшов до висновку, що відповідачами протиправно не здійснено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2015 року по 2018 рік, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ. Суд критично ставиться до доводів відповідачів щодо врахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, у зв"язку з чим позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за неотримані додаткові відпустки. Суд зазначає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що відповідачі не довели правомірність своєї бездіяльності, а позивач навів законні й обґрунтовані підстави для нарахування та виплати йому грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, як наслідок, позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо посилання скаржника на те, що грошову компенсацію за невикористану відпустку проводить Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України, суд зазначає наступне. Відповідно до Довідки з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України \~№13/12 військова частина [NUMBER] є відокремленим підрозділом без права юридичної особи, тому нарахування та виплату грошового забезпечення (в тому числі нарахування та виплата грошової компенсації за невикористані відпустку) інших соціальних виплат особовому складу проводить Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України, на фінансовому забезпеченні якого перебуває військова частина [NUMBER] , що не заперечується сторонами (а.с.35). Зважаючи на встановлення судом порушеного права, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину [NUMBER] та Генеральний штаб Збройних Сил України нарахувати та виплатити [PERSON] грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 03.10.2018. Покладення такого обов`язку на відповідачів не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права. Частиною 1 та 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В силу приписів ч.5 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Резолютивна частина:
Позов [PERSON] ( [ADDRESS] , ідн. номер [NUMBER] ) до військової частини [NUMBER] ( [ADDRESS] , код ЄДРПОУ [NUMBER] ) та Генерального штабу Збройних Сил України (пр-т Повітрофлотський, буд.6, м.Київ, 03168, код ЄДРПОУ 22991050) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити. Визнати протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] та Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати [PERSON] грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби - 03.10.2018. Зобов"язати військову частину [NUMBER] та Генеральний штаб Збройних Сил України нарахувати та виплатити [PERSON] грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 03.10.2018.

Результат: granted