Вид судочинства: commercial
Суддя: Ломака В.С.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02

Обставини справи:
17.07.2019 року між позивачем (Покупець) та відповідачем (Постачальник) було укладено Договір купівлі-продажу № АР269 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у встановлений термін товар у власність Покупцеві, а Покупець зобов`язується сплатити товар виробничо-технічного призначення і прийняти його на умовах, визначених в цьому Договорі. Пунктом 1.2. Договору передбачено, що ціна, кількість, асортименти, строки поставки товару оговорюються в рахунках-фактурах до даного Договору, які узгоджуються й підписуються обома сторонами попередньо, додаються до даного Договору і є його невід`ємною частиною. Згідно з п. 2.6. Договору передача товару Покупцю здійснюється протягом 5 календарних днів з моменту отримання Постачальником 100% передоплати, якщо інше не оговорюється в додатках (специфікаціях) до даного Договору, які узгоджуються й підписуються обома сторонами попередньо, додаються до даного Договору і є його невід`ємною частиною. Розрахунки між сторонами здійснюються в національній валюті у вигляді попередньої оплати в розмірі 100% розрахунковий рахунок Постачальника (п. 3.2. Договору). Відповідно до п. 5.1. Договору підписання особою, уповноваженою Покупцем на прийняття товару видаткової накладної, свідчить про згоду Покупця із характеристиками та кількістю товару, вказаними Постачальником у цій видатковій накладній. Даний договір набуває чинності з моменту його підписання й діє до 31 грудня 2019 року. Датою підписання Договору вважається дата, зазначена в преамбулі Договору. Дію Договору може бути пролонговано за письмовим узгодженням сторін (п. 8.1. Договору). 17.07.2019 року відповідач виставив позивачу для оплати рахунок № 5238 від 17.07.2019 на суму 118 850, 00 грн. Позивачем означений рахунок був оплачений, про що свідчить платіжне доручення № 351 від 17.07.2019. на суму 118 850, 00 грн. Відповідно до видаткової накладної № 278 від 23.07.2019 відповідач передав позивачу товар - полосу 40х10 у кількості 5,7 т. на суму 118 850, 00 грн. Проте, згідно з твердженнями позивача, кількість фактично поставленого за вищевказаною видатковою накладною товару склала 4,12 т., у зв`язку з чим сторонами було прийнято рішення про коригування відповідних документів та отримано нову видаткову накладну № 278 від 25.07.2019 на суму 85 905, 63 грн. При цьому, позивач зазначає, що видаткова накладна № 278 від 23.07.2019 надійшла не разом з товаром, а шляхом направлення поштою, позивачем не була підписана. У зв`язку з цим позивач направив відповідачу претензію № 20/08-19 від 20.08.2019 з проханням повернути грошові кошти, не забезпечені поставкою протягом 3 календарних днів з моменту отримання претензії. Листом № 2108-03 від 21.08.2019 відповідач вищевказану претензію позивача відхилив. Враховуючи вищевикладені обставини позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості в сумі 32 944, 37 грн. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору поставки, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України). Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Згідно з приписами статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Положеннями статті 664 Цивільного кодексу України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві. З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору відповідач передав позивачу оплачений товар - полосу 40х10 у кількості 5,7 т. на суму 118 850, 00 грн., яка підписана представниками сторін та скріплена печатками обох підприємств. За умовами п. 5.1. Договору підписання особою, уповноваженою Покупцем на прийняття товару видаткової накладної, свідчить про згоду Покупця із характеристиками та кількістю товару, вказаними Постачальником у цій видатковій накладній. При цьому, суд зазначає, що Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено порядок оформлення документів, які можуть підтверджувати господарські операції. Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, відповідно до пункту 2.4. якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Необхідно зазначити, що накладна - це супроводжуючий первинний документ, що використовується в бухгалтерському обліку та містить основні облікові дані про товар, що передається, відправляється, транспортується. Отже, накладна є належним документом, що підтверджує оформлення договірних відносин між сторонами. Судом встановлено, що видаткова накладна № 278 від 23.07.2019, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, та відповідає вимогам, зокрема статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995. Згідно з приписами п. 4.1. Договору відвантаження товару проводиться виключно за участю уповноваженого представника Покупця за умови пред`явлення оригіналу довіреності, оформленої на право отримання окремої партії продукції, складеної відповідно до чинного законодавства України, зокрема, за кількістю - на підставі даних видаткової накладної або товарно-транспортної накладної відповідно до «Інструкції про порядок приймання товару виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості», затвердженої Постановою Держарбітражу при раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6. При цьому, за умовами п. 4.3. Договору якщо будуть виявлені факт нестачі або недоліків товару під його приймання за кількість/якістю, - виклик представника Постачальника є обов`язковим. Повідомлення про виклик представника Постачальника надсилається негайно протягом 24 годин з дня, зазначеного у товаросупровідних документах. Відповідно до п. 4.4. Договору товар вважається прийнятим по якості/кількості у випадку, якщо від Покупця протягом п`яти діб або в момент підписання супровідних документів на отримання товару не надійшло письмове повідомлення. В силу п. п. 5.3., 5.4. Договору претензії щодо якості поставленого товару можуть бути заявлені Покупцем до Постачальника в строк не пізніше 5 календарних днів з дня передачі товару. Всі претензії пред`являються тільки з наданням підтверджуючих документів. Для доказу обґрунтованості претензії Покупець зобов`язаний направити Постачальнику підтверджуючі документи. Претензія повинна містити наступні дані: номер Договору, найменування Товару відповідно до Договору, кількість місць, вага товару за якої заявляється претензія, номери товаросупровідних документів, детальний опис дефектів, невідповідність товару ДСТУ або ТУ, вагова недостача. До претензії має бути доданий Акт в двох екземплярах, що містить відомості, передбачені Інструкціями № П-6 і № П-7. Пунктом 1 Інструкції "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості", затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 (далі - Інструкція) передбачено, що ця Інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки чи іншими обов`язковими правилами не встановлено інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю. Підприємство-одержувач зобов`язане забезпечити приймання продукції за якістю в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, цією Інструкцією, іншими обов`язковими правилами і договором (п. 3 Інструкції). Відповідно до п. 9 Інструкції приймання продукції проводиться в такі строки: а) продукції, що надійшла без тари, у відкритій тарі і в пошкодженій тарі, - в момент отримання її від постачальника чи зі складу органа транспорту або в момент розтину опломбованих і розвантаження неопломбованих транспортних засобів і контейнерів, але не пізніше термінів, встановлених для їх розвантаження; б) продукції, що надійшла в справній тарі: за вагою брутто і кількістю місць - у терміни, зазначені в підп. "а" цього пункту; за вагою нетто і кількістю товарних одиниць в кожному місці - одночасно з розкриттям тари, але не пізніше 10 днів, а для швидкопсувної продукції не пізніше 24 годин з моменту отримання продукції - при доставці продукції постачальником або при вивезенні її одержувачем зі складу постачальника і з моменту видачі вантажу органом транспорту - у всіх інших випадках. Приймання вважається здійснено одночасно, якщо перевірка кількості продукції закінчена у встановлені терміни (п. 10 Інструкції). Положеннями пункту 11 Інструкції передбачено, що приймання продукції проводиться особами, уповноваженими на те керівником або заступником керівника підприємства-одержувача. Ці особи несуть відповідальність за суворе дотримання правил приймання продукції. Підприємство-одержувач зобов`язане: а) створити для правильного та своєчасного приймання продукції умови, при яких забезпечувалася б схоронність і запобігалась би можливість утворення нестач і розкрадання продукції; б) забезпечити, щоб особи, які здійснюють прийомку продукції, добре знали справжню Інструкцію, а також правила приймання продукції за кількістю, встановлені відповідними стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими нормативними актами та договором поставки даної продукції; в) забезпечити точне визначення кількості отриманої продукції (ваги, кількості місць: ящиків, мішків, в`язок, кип, пачок тощо); г) систематично здійснювати контроль за роботою осіб, на яких покладено приймання продукції за кількістю, і попереджати порушення правил приймання продукції. Відповідно до п. 12 Інструкції приймання продукції за кількістю проводиться по транспортним і супровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликами та ін.) відправника (виробника). Відсутність зазначених документів або деяких з них не призупиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документи відсутні. При одночасному отриманні продукції в декількох вагонах, контейнерах або автофургонах, вартість якої оплачується за одним розрахунковим документом, одержувач зобов`язаний перевірити кількість продукції, яка надійшла у всіх вагонах, контейнерах або автофургонах, якщо обов`язковими для сторін правилами чи договором не передбачена можливість часткової (вибіркової) перевірки. В акті приймання має бути зазначено кількість продукції, що надійшла роздільно в кожному вагоні, контейнері або автофургоні. Згідно з п. 13 Інструкції кількість продукції, що надійшла, при прийманні має визначатися в тих же одиницях виміру, які вказані в супровідних документах. Якщо в цих документах відправник вказав вагу продукції і кількість місць, то одержувач при прийманні продукції повинен перевірити її вагу і кількість місць. За умовами п. 14 Інструкції перевірка ваги нетто проводиться в порядку, встановленому стандартами, технічними умовами та іншими обов`язковими для сторін правилами. При неможливості переважування продукції без тари, визначення ваги нетто проводиться шляхом перевірки ваги брутто в момент отримання продукції і ваги тари після звільнення її з під продукції. Результати перевірки оформляються актами. Акт про вагу тари повинен бути складений не пізніше 10 днів після її звільнення, а про вагу тари з-під вологої продукції - негайно після звільнення тари з під продукції, якщо інші терміни не встановлені Особливими умовами поставки або договором. В акті про результати перевірки ваги тари указується також вага нетто продукції, визначеної шляхом вирахування з ваги брутто ваги тари. Визначення ваги нетто шляхом відрахування ваги тари з ваги брутто по даним, зазначеним у супровідних і в транспортних документах, без перевірки фактичної ваги брутто і ваги тари не допускається. Перевірка ваги тари в решті всіх випадків проводиться з перевіркою ваги нетто. В силу приписів п. 16 Інструкції якщо при прийманні продукції буде виявлена недостача, то одержувач зобов`язаний призупинити подальшу прийомку, забезпечити збереження продукції, а також вжити заходів до запобігання її змішання з іншою однорідної продукцією. Про виявлену недостачу продукції складається акт з підписами осіб, які виконували прийомку продукції. У разі, коли при прийманні продукції виявлено невідповідність ваги брутто, окремих місць вагою, вказаною в транспортних або супровідних документах або на трафареті, одержувач не повинен здійснювати розтину тари та упаковки. Якщо при правильності ваги брутто недостача продукції встановлюється при перевірці ваги нетто або кількості товарних одиниць в окремих місцях, то одержувач зобов`язаний призупинити приймання решти місць, зберегти і пред`явити представнику, викликаному для участі в подальшому прийманні (пп. 17 і 18 цієї Інструкції), тару і упаковку розкритих місць і продукцію, що знаходилася всередині цих місць. Пунктом 17 Інструкції встановлено, що одночасно з призупиненням приймання одержувач зобов`язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складанні двостороннього акта представника відправника, за умови що він з того ж міста, а якщо продукція отримана в оригінальній упаковці або в непошкодженій тарі виробника, що не є відправником, представника виробника з того ж міста. Представник іногороднього відправника (виробника) викликається у випадках, передбачених в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або договорі. У цих випадках іногородній відправник (виробник) зобов`язаний не пізніше ніж на наступний день після отримання виклику одержувача повідомити телеграмою або телефонограмою, чи буде їм спрямований представник для участі в перевірці кількості продукції. Неотримання відповіді на виклик у вказаний термін дає право отримувачу здійснити приймання продукції до закінчення встановленого строку для явки представника відправника (виробника). Представник відправника (виробника) з того ж міста зобов`язаний з`явитися не пізніше ніж в 3-денний термін після отримання виклику, не враховуючи часу, необхідного для проїзду, якщо інший термін не передбачено в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або в договорі. Представник відправника (виробника) повинен мати посвідчення на право участі в прийманні продукції у одержувача. Відправник (виробник) може уповноважити на участь у прийманні продукції підприємство, що у місці отримання продукції. В цьому випадку посвідчення представникові видається підприємством, що виділив його. У посвідченні повинно бути посилання на документ, яким відправник уповноважив дане підприємство брати участь у приймання продукції. Вимогами пункту 17а Інструкції встановлено, що повідомлення про виклик представника відправника (виробника) має бути відправлено (передано) йому по телеграфу (телефону) не пізніше 24 годин, а щодо швидкопсувної продукції - негайно після виявлення недостачі, якщо інші строки не встановлені Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами або договором. В повідомленні повинно бути вказано: а) найменування продукції, дата і номер рахунку-фактури або номер транспортного документа, якщо до моменту виклику рахунок не отримано; б) кількість відсутньої продукції і характер нестачі (кількість окремих місць, недостача в цілій тарі, недостача в пошкодженій тарі тощо); в) стан пломб; г) вартість продукції, якої бракує; д) час, на який призначене приймання продукції за кількістю. Відповідно до п. 18 Інструкції при неявці представника відправника (виробника) за викликом одержувача, а також у випадках, коли виклик представника іногороднього відправника (виробника) не є обов`язковим, приймання продукції за кількістю і складання акта про недостачу проводиться: а) за участю представника іншого підприємства (організації), виділеного керівником чи заступником керівника цього підприємства (організації), або б) за участю представника громадськості підприємства-одержувача, призначеного керівником чи заступником керівника підприємства з числа осіб, затверджених рішенням заводського, фабричного або місцевого комітету профспілки цього підприємства, або в) односторонньо підприємством-одержувачем, якщо відправник (виробник) дав згоду на односторонню прийомку продукції. Керівники або заступники керівників підприємств та організацій за проханням підприємств-одержувачів виділяють їм представників для участі в прийманні продукції за кількістю (п. 19 Інструкції). Згідно з п. 25 Інструкції якщо при прийманні продукції за участю представника, зазначеного в п. 17 або 18 цієї Інструкції, буде виявлена недостача продукції проти даних, вказаних в транспортних і супровідних документах (рахунку-фактурі, специфікації, описи, в пакувальних ярликах та ін.), то результати приймання продукції за кількістю оформляються актом. Акт повинен бути складений в той же день, коли недостача виявлена. В акті про недостачу продукції повинно бути зазначено: а) найменування одержувача, що склав акт, та його адреса; б) дата і номер акта, місце приймання продукції і складання акта, час початку і закінчення приймання продукції, у випадках, коли приймання продукції здійснене з порушенням встановленого терміну, - причини несвоєчасності приймання, час їх виникнення та усунення; в) прізвище, ім`я та по батькові осіб, які брали участь в прийманні продукції за кількістю та в складанні акта, місце їх роботи, займані ними посади, дата і номер документа про повноваження представника на участь у прийманні продукції, а також вказівку про те, що ці особи ознайомлені з правилами приймання продукції за кількістю; г) найменування та адреси відправника (виробника) і постачальника; д) дата і номер телефонограми або телеграми про виклик представника відправника (виробника); е) дата і номер рахунку-фактури і транспортної накладної (коносамента); ж) дата відправки продукції зі станції (пристані, порту) відправлення або зі складу відправника; з) дата прибуття продукції на станцію (пристань, порт) призначення, час видачі вантажу органом транспорту, час розкриття вагона, контейнера, автофургона та інших опломбованих транспортних засобів, час доставки продукції на склад одержувача; і) номер і дата комерційного акта (акта, виданого органом автомобільного транспорту), якщо такий акт був складений при отриманні продукції від органу транспорту; к) умови зберігання продукції на складі отримувача до приймання її, а також відомості про те, що визначення кількості продукції здійснювалося на справних вагах або іншими вимірювальними приладами, перевіреними в установленому порядку; л) стан тари і упаковки в момент огляду продукції, зміст зовнішнього маркування тари та інші дані, на підставі яких можна зробити висновок про те, в чиїй упаковці пред`явлена ??продукція - відправника або виробника, дата розкриття тари; м) при вибірковій перевірці продукції - порядок відбору продукції для вибіркової перевірки із зазначенням підстав вибіркової перевірки (стандарт, технічні умови, Особливі умови поставки, договір тощо); н) за чиєю вагою або пломбами (відправника або органу транспорту) відвантажена продукція; справність пломб і зміст відбитків відповідно до діючих на транспорті правил: загальна вага продукції - фактичний і по документам; вага кожного місця, в якому виявлено недостачу, - фактичний і за трафаретом на тарі (упаковці); о) транспортне маркування місць (за документами і фактично), наявність або відсутність пакувальних ярликів, пломб на окремих місцях; п) яким способом визначено кількість відсутньої продукції (зважуванням, рахунком місць, обміром тощо), чи могла вміститися продукція, якої не вистачає в тарне місце, в вагон, контейнер і т.п.; р) інші дані, які, на думку осіб, що беруть участь у прийманні, необхідно вказати в акті для підтвердження нестачі; с) точна кількість відсутньої продукції і її вартість; т) висновок про причини і місце утворення нестачі. Якщо при прийманні продукції одночасно будуть виявлені не тільки недостача, але й надлишки її проти транспортних і супровідних документів відправника (виробника), то в акті повинні бути вказані точні дані про ці надлишки. Акт повинен бути підписаний всіма особами, що брали участь в прийманні продукції за якістю. Особа, незгодна з вмістом акта, зобов`язана підписати акт з відміткою про незгоду і викласти свою думку. В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акту, який містить дані, що не відповідають дійсності. Акт приймання продукції затверджується керівником або заступником керівника підприємства-одержувача не пізніше ніж на наступний день після складання акта (п. 26 Інструкції). В силу п. 27 Інструкції до акта приймання, яким встановлюється недостача продукції, повинні бути додані: а) копії супровідних документів або порівнювальної відомості, тобто відомості звірки фактичної наявності продукції з даними, зазначеними в документах відправника (виробника); б) пакувальні ярлики (кипні карти тощо), вкладені в кожне тарне місце; в) квитанція станції (пристані, порту) призначення про перевірку ваги вантажу, якщо така перевірка проводилася; г) пломби від тарних місць в яких виявлена недостача; д) оригінал транспортного документу (накладна, коносамент), а у разі пред`явлення одержувачем органу транспорту претензії, пов`язаної з цим документом, - його копія; е) документ, що посвідчує повноваження представника, виділеного для участі у прийманні; ж) акт, складений відповідно до п. 16 цієї Інструкції; з) документ, що містить дані відважувань та обміру, якщо кількість продукції визначалося шляхом зважування або обміру; і) інші документи, що можуть свідчити про причини виникнення нестачі (аналізи на вологість продукції, що має відповідні допуски на вологість, комерційні акти та ін.); к) до акта приймання швидкопсувної продукції - відомість подачі і прибирання вагонів, пам`ятка прийомоздавальника при вивантаженні вантажу засобами вантажоодержувачів в місцях загального користування. Згідно з п. 28. Інструкції акти приймання продукції за кількістю реєструються і зберігаються в порядку, встановленому на підприємстві-одержувачі. Відповідно до п. 29. Інструкції претензія у зв`язку з недостачею продукції пред`являється відправнику (постачальнику) у встановлений строк. При виявленні надлишків прийнятої продукції одержувач негайно повідомляє про це відправнику (постачальнику). При недостачі продукції, отриманої в оригінальній упаковці або в непошкодженій тарі виробника, претензія і документи, що її підтверджують, повинні направлятися також виробнику продукції. Якщо виробник або його місцезнаходження одержувачу невідомі, претензія в двох примірниках надсилається відправнику (постачальнику), який негайно після її отримання зобов`язаний направити один примірник претензії виробнику, сповістивши про це одержувача. До претензії про недостачу продукції повинен бути прикладений акт про недостачу з додатками, зазначеними в п. 27 цієї Інструкції, якщо їх немає у відправника (виробника, постачальника). Разом з цим, суд зазначає, що частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Стаття 76 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Згідно з положеннями статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Проте, всупереч вищевказаних приписів чинного законодавства, вимог Інструкції П-6 та умов п. 4.1., 4.3. Договору позивачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення ним дій, спрямованих на виклик представника відповідача для участі у прийманні товару по кількості. Надана позивачем претензія б/н та б/д про те, що машина прибула без супровідних документів і по факту вага товару виявилася 4 200 кг, що не відповідає накладній, яка пізніше надіслана, судом до уваги не приймається, оскільки вона не містить ані адресата, ані доказів її направлення відповідачу. Так само, позивачем не було надано доказів на підтвердження своїх доводів в частині того, що видаткова накладна № 278 від 23.07.2019 надійшла не разом з товаром, а шляхом направлення поштою. Також, позивачем не було надано складеного в порядку, визначеному Інструкцією П-6 акту про те, що фактична кількість отриманого від відповідача за видатковою накладною № 278 від 23.07.2019 товару - полоси 40х10 складає 4,12 т., а не 5,7 т. Надана позивачем видаткова накладна № 278 від 25.07.2019 на суму 85 905, 63 грн. судом до уваги не приймається, оскільки вона не містить всіх обов`язкових реквізитів, в т.ч. підписів уповноважених представників сторін, у зв`язку з чим не є первинним документом в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". До направленої відповідачу претензії № 20/08-19 від 20.08.2019 позивачем всупереч приписів п. п. 5.3., 5.4. Договору не було надано жодного документа на підтвердження невідповідності кількості товару, поставленого відповідачем по накладній № 278 від 23.07.2019. Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, факту поставки відповідачем товару за видатковою накладною № 278 від 23.07.2019 у меншій кількості та недопоставки товару на суму 32 944, 37 грн. У зв`язку з цим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає заявлені позивачем вимоги недоведеними, у зв`язку з чим відмовляє у їх задоволенні. Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Резолютивна частина:
1. Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Павлоградський завод мостових металоконструкцій» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада Метал» про стягнення 32 944, 37 грн. 2. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 3. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 4. Відповідно до підпункту 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Повне рішення складено 13.01.2020 року. Суддя В.С. Ломака

Результат: denied