Вид судочинства: commercial
Суддя: Фещенко Юлія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-01-10 00:00:00+02

Обставини справи:
Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору підряду, строку його дії, порядок та строки виконання робіт, факт виконання та передачі робіт замовнику, загальна вартість робіт, настання строку їх оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Так, 07.12.2018 між Акціонерним товариством "Дніпроважмаш" (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізький тепловозоремонтний завод" (далі - підрядник, позивач) було укладено договір підряду №7/12-2018 (далі - договір, а.с.15-20), відповідно до умов якого в порядку і на умовах, передбачених договором, підрядник приймає на себе зобов`язання на свій ризик і за завданням замовника виконати з власних матеріалів роботи з капітального ремонту паливного насоса високого тиску і форсунок дизеля 6ЧН 21/21 тепловоза ТГМ4 (далі - роботи) відповідно до умов договору (пункт 1.1. договору). До договору сторонами були підписані додатки, зокрема: - додаток № 1 - Планова калькуляція вартості робіт капітального ремонту ТНВД, Реєстр матеріалів на ремонт ТНВД, Реєстр запчастин та комплектуючих на капітальний ремонт ТНВД, Реєстр матеріалів на ремонт ТНВД (а.с.21-22); - додаток № 2 - Планова калькуляція вартості робіт ремонт паливних форсунок, Реєстр запчастин та комплектуючих на ремонт паливних форсунок (а.с.23-24). У пункті 8.1. договору сторони визначили, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у разу належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, термін дії договору встановлюється до 31.12.2019 включно. У разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов`язань за договором, термін дії договору подовжується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань Доказів зміни, розірвання чи визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано. Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України. Відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. У пунктах 1.2. та 1.3. договору сторони визначили, що безпосередній перелік, об`єм, вартість робіт узгоджується сторонами в додатках, що є невід`ємними частинами договору. Місце виконання робіт: м. Запоріжжя, провулок Вологодський, 30. Відповідно до статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 Цивільного кодексу України). Так, у розділі 3 договору сторони узгодили умови щодо загальної вартості і порядок розрахунків, зокрема: - сума договору визначається загальною сумою усіх додатків, які є невід`ємною частиною договору; загальна сума договору складає 57 667 грн. 77 коп., у тому числі ПДВ 20%. Кінцева вартість визначається після складання і підписання сторонами дефектного акту. Вона може бути як менше так і більше загальної суми договору. Проведення додаткових робіт або використання запасних частин і матеріалів, понад передбачені дефектним актом проводиться підрядником за наявності погодження із замовником об`єму таких робіт, запасних частин і матеріалів на підставі відповідної додаткової угоди (пункт 3.1. договору); - вартість виконаних підрядником робіт формується на підставі калькуляції і узгоджується сторонами в додатках, що є невід`ємними частинами договору (пункт 3.2. договору). Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Згідно з частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. У пункті 4.4. договору визначено, що приймання-передача виконаних робіт за якістю здійснюється поетапно протягом 2 робочих днів з моменту фактичного завершення робіт. Підтвердженням прийняття робіт за відповідним етапом є підписаний сторонами акт приймання-передачі виконаних робіт. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем у січні 2019 року були виконані роботи з капітального ремонту паливного насоса високого тиску і форсунок дизеля 6ЧН 21/21 тепловоза ТГМ4 на загальну суму 57 667 грн. 77 коп., що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 5 від 22.01.2019 (а.с.24). Вказаний акт є документом первинного обліку та належним доказом виконання позивачем робіт для позивача на суму 57 667 грн. 77 коп. Суд зауважує, що роботи, визначені умовами договору, у повній мірі відповідають роботам, що були виконані позивачем та передані відповідно до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 5 від 22.01.2019 відповідачу, а отже судом визначено, що сторонами в цій частині були дотримані умови договору. При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Так, підписання замовником акту здачі-прийняття робіт, який є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за виконані роботи. При цьому, суд відзначає, що виконані позивачем роботи були прийняті відповідачем без будь-яких зауважень, про що сторонами в акті № 5 від 22.01.2019 було підтверджено, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має (а.с.24). Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу прийняття робіт за зазначеним актом відповідачем також не заявлено. Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором. Так, у розділі 3 сторонами були визначені умови та порядок розрахунків, зокрема: замовник здійснює оплату за виконані роботи в об`ємі вартості таких фактично виконаних підрядником і прийнятих замовником робіт впродовж 20 календарних днів з моменту підписання обома сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку замовника (підпункт 3.4.1. договору). При цьому, всупереч вказаним умовам договору відповідач прийняті за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 5 від 22.01.2019 роботи у встановлені в договорі строки не оплатив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 57 667 грн. 77 коп., що і стало причиною звернення позивача із позовом до суду. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, враховуючи визначені контрагентами у пункті 3.4.1. договору порядок та строки оплати виконаних робіт, приймаючи до уваги їх прийняття відповідачем за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 5 від 22.01.2019 без зауважень, господарський суд встановив, що строк оплати вказаних робіт настав 11.02.2019. Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказів на підтвердження повної оплати виконаних позивачем у січні 2019 року робіт на суму 57 667 грн. 77 коп. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував. Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки. Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 57 667 грн. 77 коп. З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України). Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. У пункті 6.4. договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати виконаних робіт, замовник, на письмову вимоги підрядника, сплачує підрядникові пеню за договором у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості, за кожен день прострочення. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 6.4. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 11.02.2019 по 11.08.2019 в сумі 10 143 грн. 21 коп. Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем (а.с.12), та встановлено, що під час його проведення позивачем було невірно визначено граничний строк оплати виконаних робіт (20 календарних днів з моменту підписання акту), відповідно, невірно вказано період прострочення, в який підлягає нарахуванню пеня. Так, враховуючи умови договору та фактичні обставини справи, граничним строком оплати робіт на суму 57 667 грн. 77 коп. є 11.02.2019. Отже, розрахунок пені, здійснений позивачем (а.с.12), визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи. У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок: "З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).". Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та № 905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17. Так, враховуючи визначений судом період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок пені, судом встановлено, що правомірним є нарахування пені за період з 12.02.2019 по 11.08.2019 на суму 57 667 грн. 77 коп., яка за розрахунком суду складає 10 086 грн. 33 коп. Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 10 086 грн. 33 коп. Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати виконаних робіт у строки, визначені умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були заявлені до стягнення з відповідача інфляційні втрати за період з 11.02.2019 по 05.12.2019, розраховані зі період з січня по серпень 2019 року, у сумі 1 568 грн. 56 коп. (а.с.13). З приводу вказаних вимог суд зазначає таке. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Відповідно до статті 3 цього Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 22.01.2019 у справі № 905/305/18, від 30.01.2019 у справі № 922/175/18. Господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем не були враховані наведені вимоги та здійснено нарахування інфляційних втрат в місяці, в якому мав бути здійснений платіж, та заборгованість існувала не повний місяць. Більше того, неправомірно здійснено нарахування у січні 2019 року, в якому прострочення було відсутнє. Враховуючи вказане, розрахунок інфляційних втрат, долучений позивачем до позовної заяви (а.с.13), визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи. Враховуючи визначений судом період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку, враховуючи правові позиції вищевказаних постанов Верховного Суду, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за вказаним періодом, судом було встановлено, що правомірним є нарахування інфляційних втрат за період з березня по серпень 2019 року на суму 57 667 грн. 77 коп., які за розрахунком суду складають 687 грн. 46 коп. Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 687 грн. 46 коп. Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати виконаних робіт у строки, визначені умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були заявлені до стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення з 11.02.2019 по 05.12.2019 у сумі 1 412 грн. 47 коп. Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем (а.с.14), та встановлено, що під час його проведення позивачем було невірно визначено граничний строк оплати виконаних робіт (20 календарних днів з моменту підписання акту), відповідно, невірно вказано період прострочення, в який підлягають нарахуванню 3% річних. Як було вказано вище, враховуючи умови договору та фактичні обставини справи, граничним строком оплати робіт на суму 57 667 грн. 77 коп. є 11.02.2019. Отже, розрахунок 3% річних, здійснений позивачем (а.с.14), визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи. Так, враховуючи визначений судом період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних, судом встановлено, що правомірним є нарахування 3% річних за період з 12.02.2019 по 05.12.2019 на суму 57 667 грн. 77 коп., які за розрахунком суду складають 1 407 грн. 73 коп. Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 1 407 грн. 73 коп. Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору в сумі 1 895 грн. 42 коп.

Резолютивна частина:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький тепловозоремонтний завод" до Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" про стягнення заборгованості за договором підряду № 7/12-2018 від 07.12.2018 у загальному розмірі 70 792 грн. 01 коп. - задовольнити частково. Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" (49000, м. Дніпро, вулиця Сухий Острів, будинок 3; ідентифікаційний код 00168076) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький тепловозоремонтний завод" (69067, м. Запоріжжя, вулиця Демократична, будинок 73; ідентифікаційний код 40297125) - 57 667 грн. 77 коп. - основного боргу, 10 086 грн. 33 коп. - пені, 687 грн. 46 коп. - інфляційних втрат, 1 407 грн. 73 коп. - 3% річних та 1 895 грн. 42 коп. - частину витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повне рішення складено 10.01.2020. Суддя Ю.В. Фещенко

Результат: partial