Вид судочинства: commercial
Суддя: Білоусов С. М.
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02

Обставини справи:
Розглядається позовна заява про стягнення з Фізичної особи-підприємця Бажан Віктора Васильовича 15 680,80 грн. заборгованості, а саме: 15 125,95 грн. - пені, 336,51 грн. 3 % річних та 218,34 грн. - витрат від інфляційних процесів (за заявою позивача про зменшення розміру позовних вимог від 19.11.2018 року а.с.45). Ухвалою господарського суду Полтавської області від 29.10.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі в судовому засіданні з повідомленням сторін. Виходячи з положень ч. 1 ст. 247 ГПК України суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження у зв'язку з її малозначністю. Ухвалою господарського суду Полтавської області від 27.11.2018 року відкладено розгляд справи. Рішення приймається з врахуванням вимог ст. 252 Господарського процесуального кодексу України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив: 27.10.2016 р. між Полтавським обласним виробничим об'єднанням "Полтаватеплоенерго" (позивач, теплопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем Бажан Віктором Васильовичем (відповідач, споживач) було укладено договір № 4239 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (договір, а.с. 15-16), відповідно до якого теплопостачальна організація зобов'язувалася постачати споживачу теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщення споживача до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівлі по вул. Соборності, 26/14 та вул. Соборності, 27. Згідно п. 20 договору розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим та діючих на період постачання теплової енергії. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" та згідно з абз. 7 ст. 16 Закону України "Про теплопостачання" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг встановлює тарифи на теплову енергію суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках у сфері теплопостачання. Тариф на теплову енергію, що виробляється та постачається ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). Вказаною комісією тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів встановлені в такому розмірі: - 1 513,28 грн./Гкал (без ПДВ) з 24.02.2017 р. на підставі постанови НКРЕКП № 151 від 01.02.2017 р. - 1 558,93 грн./Гкал (без ПДВ) з 05.01.2018 р. на підставі постанови НКРЕКП № 1529 від 28.12.2017 р. За період з січня по квітень 2018 р. (включно) було виконано договірні зобов'язання з надання послуг по постачанню споживачу теплової енергії у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення на загальну суму 25 125,95 грн. Відповідно до п. 22 договору кінцевий розрахунок вартості теплової енергії, визначеної з урахуванням фактичної температури повітря, проводиться Споживачем до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі виписаного рахунку. Рахунки на оплату теплової енергії з січень-квітень 2018 року разом з актами направлялися відповідачу, що підтверджується реєстрами згрупованих поштових відправлень за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року (копії реєстрів - в матеріалах справи). Згідно п. 24 договору факт отримання Споживачем теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається Сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і Договору. У разі неповернення Споживачем Акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено пунктом 12 Договору, він, підписаний ТО в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання Споживачу теплової енергії. Факт відпущення відповідачу теплової енергії у період з січень-квітень 2018 року підтверджується відповідними актами приймання-передачі теплової енергії (копії актів - в матеріалах справ). Позивач зазначає, що відповідач вчасно не виконав свого обов'язку щодо оплати вартості отриманої за спірний період теплової енергії. У зв'язку з несвоєчасною сплатою за отримані послуги по постачанню споживачу теплової енергії у вигляді гарячої води позивач звернувся до суду про стягнення пені, річних та інфляційних нарахувань. При прийнятті рішення суд виходив з наступного. Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України унормовано, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором енергопостачання. Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. За приписами ст. 1 Закону України № 2633-ІV від 02.06.2005 р. "Про теплопостачання" (із змінами та доповненнями, далі Закон України "Про теплопостачання") тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі, споживач зобов'язаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України). Згідно п. 25 договору, у випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1% за кожний день прострочення платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги" № 686-ХІ від 20.05.99, а також стягується 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно ст. 625 ЦК України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем на підставі п. 25 договору та ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 15 125,95 грн. - пені за період з 15.02.2018 року по 08.12.2018 року, 336,51 грн. - 3% річних за період з 15.02.2018 року по 08.12.2018 року та 218,34 грн. - інфляційних втрат за період березень-червень 2018 року. Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3 % річних, з урахуванням моменту виникнення зобов'язань щодо оплати за кожний окремий місяць та здійснених відповідачем проплат, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені, інфляційних втрат та 3% річних є правомірним. Відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд зменшити розмір пені. Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Таким чином, суд має право, виходячи з конкретних обставин справи, зменшити розмір штрафних санкцій, але не звільняти повністю боржника від їх сплати. Враховуючи наведене, інтереси позивача, скрутне фінансове становище відповідача, а також те, що боржником повністю добровільно погашена сума основного боргу, заявлені до стягнення штрафні санкції є, на думку суду, надмірно великими,

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бажан Віктора Васильовича ([ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008, код ЄДРПОУ 03338030) - 100,00 грн. пені, 336,51 грн. 3 % річних, 218,34 грн. - витрат від інфляційних процесів та 1 762,00 грн. витрат по сплаті судового збору. Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили. 3. В іншій частині позову відмовити. 4. Копію рішення направити сторонам по справі. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Повне рішення складено 11.01.2019 року. Суддя Білоусов С. М.

Результат: partial