Вид судочинства: commercial
Суддя: Добреля Н.С.
Дата ухвалення: 2023-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" про стягнення заборгованості за договором постачання теплової енергії по тимчасовому договору про постачання теплової енергії № 2410В від 01.02.2007 року за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року в сумі 442907,17 грн. Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи було вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, наданими сторонами. Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме - це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними. Частиною 1 статті 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини 1 статті 250 ГПК України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було встановлено строк для подачі відзиву на позову та строк для подання заперечень на відповідь на відзив. Позивачу було встановлено строк для подачі відповіді на відзив відповідача. Частиною 5\~ \~\~\~статті 176 Господарського процесуального кодексу України\~ \~\~\~передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому\~ \~\~\~\~\~\~\~статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої\~ \~\~\~\~\~\~\~статті 120 цього Кодексу. Так, з метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, судом було направлено на юридичні адреси позивача та відповідача копії ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачем ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано 21.11.2022 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідачем ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано 21.11.2022 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. Таким чином сторони були належним чином повідомлені про розгляд даної справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України). Відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Через канцелярію господарського суду Харківської області 25.11.2022 року представник відповідача надав відзив на позов, в якому проти позову заперечує, посилаючись здійснення останнім оплати, а також неправомірність застосування інших тарифів позивачем. Через канцелярію господарського суду Харківської області від 06.12.2022 року представник позивача надав відповідь на відзив. Через канцелярію господарського суду Харківської області 19.12.2022 року представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив. Відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Згідно ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 1 статті 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частини 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті. Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне. Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський Завод Підйомно-Транспортного Устаткування» займає приміщення за адресою: м. Харків, пр-т НовоБаварський 118. КП Харківські теплові мережі на підставі розпорядження про початок та кінець опалювального сезону 2021-2022 та тимчасового договору про постачання теплової енергії №2410В від 01.02.2007р. (далі-Договір) здійснює постачання теплової енергії до приміщень відповідача, що розташовані за адресою: м. Харків, пр-т НовоБаварський 118. Відповідно до умов Договору, КП «Харківські теплові мережі» (Енергопостачальна організація) зобов`язалося постачати відповідачеві (Споживачеві) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором, а саме розділом 6 договору. Відповідно до п.6.2 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць по результатам якого підписується відпуски отримання теплової енергії та розрахунків за її використання. У відповідності до п.6.3 Договору споживач за 3 днів до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації попередню оплату вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Відповідно до п.6.4 Договору, якщо споживач розраховується за показниками приладу обліку: - при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо сплачується споживачем не пізніше 25 числа поточного місяця; - у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку. Відповідно п.6.6 Договору, погашення боргу повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку від працівника підприємства або 7 днів після відправлення поштою. Об`єкт, в який позивач здійснює постачання теплової енергії, зазначені у Додатку № 4 до Договору. Будинок за вищезазначеною адресою обладнаний приладом обліку, тому розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення по об`єкту здійснювався згідно показань приладів обліку, встановленого у будинку. Факт надання послуги теплопостачання у приміщення відповідача підтверджується актами на включення та відключення теплової енергії до будинку в цілому. Вищезазначені акти на включення та відключення опалення підписані та скріплені печатками повноважених представників КП Харківські теплові мережі та балансоутримувачем будинку. Відповідачу були направлені рахунки фактури за спожиту теплову енергію, а також акт звірки. В свою чергу, як вказує позивач, відповідачем рахунки за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року оплачені не були, у зв`язку з чим по особовому рахунку відповідача 17600-6904 рахується заборгованість, яка за розрахунком позивача складає 442907,17грн. Враховуючи наявність заборгованості відповідача за вказаний період, позивач звернуся до суду з даним позовом. Відповідач проти позову заперечує, вказує на те, що сторонами було підписано Акт відключення споживача №176/11414 від 24.02.2022 р., а також те, що останнім здійснювались оплати за договором, у зв`язку з чим з огляду на всі перерахунки по сплаті за спожиту теплову енергію та, враховуючи те, що 24 лютого 2022 року було відключено постачання теплової енергії, то станом на листопад 2022 року у ТОВ «ХЗПТУ» відсутня заборгованість перед КП «Харківські теплові мережі» за договором постачання теплової енергії №2410/В від 01.02.2007 р. за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року у розмірі 442 907,17 грн. Також відповідач зазначає про неправомірність застосування позивачем інших тарифів. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного. За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України). У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України). Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Крім того, за змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України. Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, згідно положень Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов`язання, оплата вартості одержаної від постачальника теплової енергії повинна проводитись споживачем відповідно до умов Договору та чинних нормативно-правових актів. Також згідно приписів статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вже було зазначено вище, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року. Відповідач, заперечуючи проти позову вказує на те, що останнім здійснювались оплати за договором та заборгованість за вказаний позивачем період відсутня. Так відповідач зазначає, що 14.12.2021 року відповідачем було здійснено попередню оплату за теплову енергію 12/2021р. у розмірі 120 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5328 від 14 грудня 2021 р. 29 грудня 2021 року було здійснено попередню оплату за теплову енергію у розмірі 100 000, 00 грн. (платіжне доручення № 5644 від 29 грудня 2021 р.). 17 січня 2022 року здійснено попередню оплату за теплову енергію 01/2022р. у розмірі 600 000,00 грн. (платіжне доручення №141 від 17 січня 2022 р.). 25 січня 2022 року сплачено 300 000, 00 грн. Тобто за період грудень 2021 р. січень 2022 року ТОВ «ХЗПТУ» спожито теплової енергії у обсязі 993 243,31 грн. та водночас сплчено 1 120 000 грн. Крім того, відповідач вказує на те на те, що у Розрахунку нарахувань по ТОВ «ХЗПТУ» та у Акті виконаних робіт по відпуску теплової енергії за січень 2022 року від 31.01.2022 р., підписаному сторонами договірних зобов`язань, вказується обсяг спожитої теплової енергії у розмірі: 763968,78 грн. У той же час, у Розрахунку заборгованості, наданому Позивачем до суду, зазначається, що за січень 2022 нараховано теплової енергії у обсязі 1265216,04 грн., що свідчить про зміну числових значень у документі та є підтвердженням неправомірності дій Позивача. У лютому 2022 року Відповідачу було нараховано за теплову енергію 795254,47 грн. Згідно з платіжним дорученням №555 від 08 лютого 2022 року ТОВ «ХЗПТУ» здійснено попередню оплату за теплову енергію 02/2022 р. у розмірі 600 000, 00 грн. Отже у зв`язку з вищенаведеними оплатами, відповідач зазначає про відсутність заборгованості. Стосовно вищенаведених тверджень відповідача та пояснень щодо врахування оплат позивачем з урахуванням виписки банку, яка надана позивачем (арк. спр.130-133), суд зазначає наступне: За листопад 2021 підприємством було нараховано за теплову енергію відповідно до договору №2410/в - 55249,42грн., сплачено відповідачем 11.11.2021 - 150000грн., з призначенням платежу (попередня оплата за теплову енергію 11/2021, згідно договору № 2410 від 01.02.2007р.), які були віднесені підприємством з урахуванням призначення платежу за 11.2021 (55249,42 -150000-= - 94750,58), переплата 94750,58грн., оскільки, у відповідача заборгованість за минулі місяці відсутня, а в призначення платежу за 11.2021 зазначалося сума надходжень як попередня оплата, то різниця переплати була віднесена на наступний місяць 12.2021. За грудень підприємством було нараховано за теплову енергію відповідно до договору №2410/в 2021 - 229274,53грн., сплачено відповідачем 14.12.2021 -120000грн. з призначенням платежу (попередня оплата за теплову енергію 12/2021р, згідно договору № 2410 від 01.02.2007р.), які були віднесені підприємством з урахуванням призначення платежу за 12.2021 (229274,53-120000=109274,53) та 109274,53-94750,58 (переплата за 11.2021)=14523,95грн. залишок заборгованості за грудень. Також, в грудні відповідачем було сплачено 29.12.2021-100000грн. з призначенням платежу (Попередня оплата за теплову енергію 01/2022р, згідно договору № 2410 від 01.02.2007р.) які були віднесені підприємством з урахуванням призначення платежу за 01.2022. За січень 2022 підприємством було нараховано за теплову енергію відповідно до договору №2410/в -1265216,04грн., сплачено відповідачем 17.01.22-600000грн. та 25.01.2022-300000грн. з призначенням платежу (попередня оплата за теплову енергію 01/2022р, згідно договору № 2410 від 01.02.2007р.), які були віднесені підприємством з урахуванням призначення платежу за 01.2022 (1265216,04-1000000=265216,04) де 265216,04грн. залишок заборгованості за січень. За лютий 2022 підприємством було нараховано за теплову енергію відповідно до договору №2410/в 763167,18грн., сплачено відповідачем 600000грн. з призначенням платежу (Попередня оплата за теплову енергію 02/2022р., згідно договору № 2410 від 01.02.2007р.), які були віднесені підприємством з урахуванням призначення платежу за 02.2022 (763167,18-600000=163167,18) де 163167,18грн. залишок заборгованості за лютий. Таким чином, позивачем по справі були враховані оплати відповідача \~у відповідності до призначення платежу останнім. Щодо заперечень відповідача стосовно неправомірності проведеного позивачем коригування тарифів, суд зазначає наступне. Розрахунок нарахувань за період з листопада 2021 по липень 2022, який знаходиться в матеріалах справи, був виконаний з урахуванням показань приладу обліку (Qоп), встановленого за адресою: м. Харків, пр-т Ново-Баварський 118. та тарифу, та вираховується по формулі: Sоп= Qоп х Тариф Відповідно постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку із зміною ціни природного газу» від 10 листопада 2021 року № 1209 та на підставі зміни ціни постачання природного газу (без урахування зміни тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, торговельної надбавки (націнки) постачальника) КП «Харківські теплові мережі» виконало перерахунок розміру нарахувань за спожиті у січні - квітні місяці 2022 року теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води для інших споживачів (крім населення, бюджетних установ та релігійних організацій) м. Харкова без зміни інших складових тарифів, встановлених рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради від 24 листопада 2021 року № 933 та від 30 грудня 2021 року № 1050 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» для споживачів м. Харкова». Суми нарахувань для інших споживачів (крім населення, бюджетних установ та релігійних організацій) м. Харкова за січень квітень 2022 року скориговані з урахуванням коефіцієнтів згідно додатку, який розміщено на сайті підприємства. Зміни нарахувань відображені у платіжних документах за червень, липень 2022 року. Сума перерахунку (різниця в нарахуваннях) для споживача (С) визначається за такою формулою: С = (К - 1) ? П, де К - коефіцієнт перерахунку; П - плата за послугу з постачання гарячої води, визначена у відповідному місяці згідно з діючими тарифами на зазначену послугу. Так, сума перерахунку з лютий 2022 року. С= (0,8550-1)*795254,47 грн. = -115311,90грн., де 0,8550 - коефіцієнт перерахунку за лютий 2022 року; 795254,47 грн. - сума нарахувань за лютий 2022 року. Отже в даному випадку, в січні, лютому, березні та квітні 2022 позивачем по справі були зроблені корегування. Як вбачається з матеріалів справи позивачем було надіслано акти виконаних робіт за спірний період відповідачу. Крім того, суд зазначає, що як було зазначено вище, позивачем були направлені акти виконаних робіт за спірний період, рахунки фактури за спожиту теплову енергію, \~акт звірки, а також претензія саме на вказану суму заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи акт виконаних робіт за грудень 2021 року підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств. В свою чергу матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем актів за січень-лютий 2022 року із обґрунтованою відмовою від їх підписання чи відповіді на претензію щодо незгоди із розрахунком заборгованості за спірний період. Будь-яке листування щодо здійснення перерахунку суми боргу, у зв`язку із незгодою відповідача із сумою заборгованості, в матеріалах справи також відсутнє. Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зі змісту ст.77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства. З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права. Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості. Зважаючи на встановлені обставини та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що відповідачем не було надано доказів сплати заборгованості за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року, докази остаточної оплати спожитої теплової енергії за вказаний період в матеріалах справи відсутні, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги КП Харківські теплові мережі про стягнення з відповідача заборгованості за Договором про постачання теплової енергії №2410В від 01.02.2007р. в розмірі 442907,17грн. обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами і підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином витрати по сплаті судового збору в розмірі 6643,61 грн. покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
Позовні вимоги задовольнити повністю. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод підйомно-транспортного устаткування" (61019, м. Харків, пр-т Ново-Баварський, 118, код ЄДРПОУ 19364229) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, код ЄДРПОУ 31557119) 442907,17грн. боргу та 6643,61 грн. судового збору. Видати накази після набрання рішенням законної сили. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.\~ Повне рішення складено "04" січня 2023 р. \~\~ Суддя\~Н.С. Добреля

Результат: granted