Вид судочинства: commercial
Суддя: Ківшик О.В.
Дата ухвалення: 2026-01-13 00:00:00+02

Обставини справи:
1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень. Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Ресурс" просить суд стягнути з Відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіш "М" 213 751,18 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 02.07.2021 року між сторонами Договору поставки товару № 68-21-П, з яких : 26 995,20 грн основна заборгованість, 488,45 грн три проценти річних, 1 232,19 грн інфляційні втрати, 178 286,54 грн проценти за користування чужими грошовими коштами та 6 748,08 грн штраф в розмірі 25% від вартості відповідних партій товару. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідачем в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором поставки не повністю оплачений отриманий від Позивача товар. Правовими підставами позову вказано ст. 16, 96, 256, 261, 526, 536, 549, 551, 552, 625, 629, 692, 712, 1214 Цивільного кодексу України. На підтвердження обґрунтованості позовних вимог Позивач надав наступні докази в копіях (арк.с. 5-31): виписку з ЄДР, розрахунок до Позовної заяви про стягнення заборгованості, договір поставки товару №68-21-П від 02.07.2021, видаткові накладні, транспортні накладні, відомості про вантаж, статут. Інших заяв по суті спору до суду не надходило. 2. Процесуальні питання, вирішені судом. 01.10.2025 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ресурс" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіш "М" про стягнення 213 751,18 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 02.07.2021 року між сторонами Договору поставки товару № 68-21-П, з яких : 26 995,20 грн основна заборгованість, 488,45 грн три проценти річних, 1 232,19 грн інфляційні втрати, 178 286,54 грн проценти за користування чужими грошовими коштами та 6 748,08 грн штраф в розмірі 25% від вартості відповідних партій товару. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2025 року справу № 917/1868/25 розподілено судді Ківшик О.В. Суд ухвалою від 06.10.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ресурс" залишив без руху, встановив спосіб усунення недоліків та надав позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви. 09.10.2025 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 12954), недоліки усунуті в строк та спосіб, встановлений судом. Суд ухвалою від 13.10.2025 прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановив сторонам строки для подання заяв по суті спору (відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали). 11.12.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ресурс" надав клопотання вх. № 16091 про витребування доказів, у задоволенні якого суд відмовив ухвалою від 17.12.2025. 12.12.2025 Позивач надав суду заяву вх. № 16117 від 12.12.2025, відповідно до якої з огляду на неврахування ним при підготовці позовної заяви часткової оплати Відповідачем в розмірі 2 388,64 грн отриманого товару за видатковою накладною №10813П від 25.12.2024 розмір заборгованості складає 24 606,56 грн, зменшує розмір позовних вимог та просить суд стягнути з Відповідача 192 915,18 грн, з яких: 24 606,56 грн основна заборгованість, 439,96 грн три проценти річних, 1 131,26 грн інфляційні втрати, 160 586,72 грн проценти за користування чужими грошовими коштами та 6 748,08 грн штраф в розмірі 25% від вартості відповідних партій товару. За приписами ст. 46 ГПК України Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Уникаючи надмірного формалізму, суд вважає неправомірним покладення на Відповідача відповідальності за допущену Позивачем помилку, отже справедливим є прийняти означену заяву Позивача та розглянути спір в межах предмету позову в редакції наведеної заяви. Крім того, 22.12.2025 Позивач надав суду заяву вх. № 16542 від 22.12.2025, відповідно до якої відмовляється від частини позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій за видатковою накладною №10813П від 25.12.2024 та просить суд стягнути з Відповідача за Договором поставки товару №68-21-П від 02.07.2021 року 87 422,96 грн, з яких: 24 606,56 грн основна заборгованість, 163,40 грн три проценти річних, 265,18 грн інфляційні втрати, 59 641,92 грн проценти за користування чужими грошовими коштами та 2 745,90 грн штраф в розмірі 25% від вартості відповідних партій товару. У цій заяві Позивач зазначає, що просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіш "М" заборгованість (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) за видатковою накладною № 10813П від 25.12.2024 року на загальну суму 13 622,78 грн. та видатковою накладною № 1654П від 01.03.2025 року на загальну суму 10 983,78 грн. Враховуючи часткове виконання Відповідачем зобов`язань за видатковою накладною №10813П (сплату частини боргу у розмірі 2388,64 грн), Позивач відмовляється від позовних вимог в частині нарахування штрафних санкцій за вказаною видатковою накладною та просить суд врахувати викладені обставини та стягнути з Відповідача за видатковою накладною №1654П від 01.03.2025 суму заборгованості та штрафні санкції, а за видатковою накладною №10813П від 25.12.2024 лише суму заборгованості без нарахування штрафних санкцій. За приписами ст. 46 ГПК України Позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу. Статтею 191 ГПК України визначено, що Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Суд встановив, що заява про часткову відмову від позову підписана уповноваженим представником Позивача. Оскільки дані дії Позивача не суперечать чинному законодавству України, суд приймає часткову відмову від позову. Відповідно до приписів п. 3 ст. 191 ГПК України та п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо Позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення Відповідача 276,56 грн три процентів річних, 866,08 грн інфляційних втрат, 100 944,80 грн процентів за користування чужими грошовими коштами та 4 002,18 грн штрафу в розмірі 25% від вартості відповідних партій товару слід закрити у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України). Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Означена ухвала суду доставлена 13.10.2025 о 12:44 до електронного кабінету Відповідача, про що свідчить довідка (арк.с. 37). Отже, Відповідач належним чином повідомлений про це позовне провадження, проте своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень ГПК України строк не скористався. Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами. Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України). 3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи. 02.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Ресурс" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фіш "М" (надалі - покупець) був укладений Договір поставки товару № 68-21-П (надалі - Договір, арк.с. 9). У Договорі сторони узгодили, зокрема, наступне : - постачальник постачає і передає у власність покупця товар/продукцію партіями відповідно до накладних, які є невід`ємною частиною цього договору, а покупець приймає цей товар партіями та оплачує його на умовах і в порядку, визначених договором (п. 1.1 Договору); - моментом здійснення поставки товарів постачальником є їх отримання покупцем з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (видаткова накладна тощо). Ціна, асортимент, номенклатура, найменування, кількість товару, місце і строк поставки вважаються остаточно узгодженими сторонами цього Договору з моменту підписання видаткових накладних (п. 2.3 Договору); - покупець здійснює розрахунок з постачальником за поставлений товар на умовах відстрочення платежу 21 календарний день з дати отримання відповідної партії товару від постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою. Постачальник залишає за собою право здійснювати наступну поставку товару тільки після повної сплати Покупцем попередньої поставки. Якщо останній день сплати припадає на небанківський день, Покупець зобов`язаний сплатити за товар у попередній банківський день (п. 5.2. Договору); - у разі у разі несвоєчасної оплати поставленого товару покупець сплачує на користь постачальника проценти із розрахунку 3 % за кожен день прострочення оплати до дати повного виконання зобов`язання в порядку ст. 536 ЦК України (п. 5.3 Договору); - покупець відповідає за несвоєчасну оплату отриманого товару шляхом сплати на користь постачальника штрафу в розмірі 25% від вартості відповідної партії товару, в разі якщо прострочення платежу за поставлену партію товару становить більше тридцяти календарних днів (п. 6.2.2 Договору); - цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня календарного року, у якому він був укладений. В разі, якщо за 15 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його дію, за відсутності у сторін взаємних претензій до виконання договірних зобов`язань, дія договору продовжується на кожен календарний рік на тих же умовах (п. 7.1 Договору). Матеріали справи не містять доказів припинення дії Договору чи його розірвання. Отже Договір був діючим на дату спірних відносин. На виконання умов зазначеного Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 26 995,20 грн, що підтверджується видатковими накладними, які підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін (копії наявні у матеріалах справи, арк.с. 10-11), а саме : №10813П від 25.12.2024 на суму 16 011,42 грн та №1654П від 01.03.2025 на суму 10 983,78 грн. Крім того, поставка товару за вказаними видатковими накладними підтверджується також Товарно-транспортними накладними від 25.12.2024 року та від 01.03.2025 року, а також Відомостями про вантаж від 25.12.2024 року на загальну суму 16 011, 42 грн та від 01.03.2025 року на загальну суму 10 983,78 грн (арк.с. 12-13). За даними позивача відповідач отриманих товар оплатив не повністю, заборгованість складає 24 606,56 грн. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом (в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог). 4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору. Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки. Згідно із ст. 265 Господарського кодексу України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу. У ч.1 ст. 662 ЦК України вказано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. У статті 664 ЦК України вказано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України). Згідно із ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч.3 ст.692 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 5.2. Договору покупець здійснює розрахунок з постачальником за поставлений товар на умовах відстрочення платежу 21 календарний день з дати отримання відповідної партії товару від постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою. Матеріалами справи підтверджується, що Позивач належним чином виконав зобов`язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки товару за означеними видатковими накладними. За загальними правилами обчислення строків перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 4 ст. 254 ЦК України). Отже, останнім днем виконання грошового зобов`язання з оплати отриманого товару за видатковою накладною №10813П від 25.12.2024 на суму 16 011,42 грн є 15.01.2025, за видатковою накладною №1654П від 01.03.2025 на суму 10 983,78 грн є 24.03.2025 (22.03.2025 припадає на суботу). Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором не оплатив Позивачу отриманий товар (за видатковою накладною № 10813П від 25.12.2024 часткова оплата, за видатковою накладною №1654П від 01.03.2025 товар не оплачений повністю), заборгованість останнього складає 24 606,56 грн. Ця обставина Відповідачем не спростована. Враховуючи вищевикладене, строк виконання Відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманого від Позивача товару за вказаними видатковими накладними є таким, що настав, тому суд дійшов висновку, що в частині стягнення з Відповідача основного боргу в розмірі 24 606,56 грн вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, Відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України). У п. 6.2.2 Договору сторони узгодили, що покупець відповідає за несвоєчасну оплату отриманого товару шляхом сплати на користь постачальника штрафу в розмірі 25% від вартості відповідної партії товару, в разі якщо прострочення платежу за поставлену партію товару становить більше тридцяти календарних днів. Як встановив суд, прострочення обов`язку з оплати вартості отриманого товару Відповідачем складає більше ніж тридцять календарних днів. Суд здійснив перевірку заявленої до стягнення суми штрафу в розмірі 2 745,90 грн, не виявив його завищення, вимоги в цій частині є правомірними. Згідно з ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У п. 5.3 Договору сторони узгодили, що у разі у разі несвоєчасної оплати поставленого товару покупець сплачує на користь постачальника проценти із розрахунку 3 % за кожен день прострочення оплати до дати повного виконання зобов`язання в порядку ст. 536 ЦК України. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18. Позивач заявив до стягнення з Відповідача видатковою накладною № 1654П від 01.03.2025 року на загальну суму 10 983,78 грн 163,40 грн три проценти річних, 265,18 грн інфляційні втрати, 59 641,92 грн проценти за користування чужими грошовими коштами. В постанові Верховного Суду від 27.09.2023 у справі №904/2295/22 колегія суддів здійснюючи тлумачення частини третьої статті 692 ЦК України, виходила з такого. Оскільки цією частиною встановлені наслідки порушення зобов`язання, то зазначена норма є охоронною. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані частиною другою статті 625 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54), від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19), від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (пункт 108)). При цьому наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (пункт 102)). Отже, частину третю статті 692 ЦК України слід розуміти так, що під "процентами за користування чужими грошовими коштами", про які йдеться у цій частині, слід розуміти проценти, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України. За викладеного, узгоджені сторонами у п. 5.3 Договору проценти за користування чужими грошовими коштами мають всі ознаки процентів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Суд зауважує, при укладені Договору у п. 5.3 сторони дійшли згоди щодо визначення договірного розміру процентів за користування чужими грошовими коштами, а саме: 3 % за кожен день прострочення оплати до дати повного виконання зобов`язання, що не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного між сторонами договору. Положеннями ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення з Відповідача 59 641,92 грн процентів за користування чужими грошовими коштами, визнає їх математично правильними та правомірними частково в сумі 58 653,39 грн за період з 25.03.2025 по 18.09.2025. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з Відповідача 988,53 грн процентів за користування чужими грошовими коштами у позові слід відмовити з огляду на помилку Позивача при визначенні початку перебігу строку порушення відповідачем грошового зобов`язання. Позивач також звернувся в суд із вимогою про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 163,40 грн за статтею 625 ЦК України, сума яких не підлягає до стягнення, оскільки сторони в Договорі встановили інший розмір процентів за прострочення грошового зобов`язання. Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення з відповідача 265,18 грн інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасну сплату відповідачем отриманого товару, визнає їх математично правильними та правомірними в межах заявленої позивачем до стягнення суми відповідно до ч. 2 ст. 236 ГПК України. Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи. Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав. Відповідач контррозрахунку ціни позову не надав, незгоди щодо арифметичної правильності розрахунку у відзиві не висловив, вимогу не заперечив. Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього. Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що : - позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача 24 606,56 грн основного боргу, 265,18 грн інфляційних втрат, 58 653,39 грн процентів за користування чужими грошовими коштами та 2 745,90 грн штрафу підтверджені документально та нормами матеріального права, Відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню; - провадження в частині позовних вимог про стягнення з Відповідача 276,56 грн 3% річних, 866,08 грн інфляційних втрат, 100 944,80 грн процентів за користування чужими грошовими коштами та 4 002,18 грн штрафу слід закрити з огляду на прийняту судом відмову Позивача від частини позовних вимог; - в частині позовних вимог щодо стягнення з Відповідача 163,40 грн 3% річних та 988,53 грн процентів за користування чужими грошовими коштами у позові слід відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного. Як вбачається з матеріалів справи при зверненні з позовом у даній справі позивач платіжною інструкцією № 1934 від 08.10.2025 сплатив судовий збір у розмірі 2 565,01 грн (арк.с. 31). Зарахування вказаної суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджується відповідною випискою (арк.с. 32). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Згідно з п. 1 ст. 130 ГПК України та ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом). Враховуючи наведене, Позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 250,03 грн відповідно ціни позову після зменшення розміру позовних вимог. Роз`яснити Позивачу, що з 07.01.2025 повернення судового збору здійснюється органами Казначейства виключно на підставі електронного подання, сформованого відповідним судом чи територіальним управлінням Державної судової адміністрації України. Таким чином, для формування Господарським судом Полтавської області електронного подання на повернення судового збору, позивачу необхідно надати суду вичерпну інформацію згідно з абзацом сьомими пункту 5 розділу I "Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182, із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства фінансів № 606 від 26.11.2024 р. З огляду на часткове задоволення позову та враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача в сумі 1 035,25 грн.

Резолютивна частина:
1. Закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіш "М" 276,56 грн три процентів річних, 866,08 грн інфляційних втрат, 100 944,80 грн процентів за користування чужими грошовими коштами та 4 002,18 грн штрафу. 2. Позов задовольнити частково. 3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіш "М" (вул. Дружби,1, м.Кобеляки, Кобеляцький район, Полтавська область, 39200, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 44211413) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю заявою "ТД Ресурс" (Майдан Захисників України, 7/8, м. Харків, 61001, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 39806596) 24 606,56 грн основного боргу, 265,18 грн інфляційних втрат, 58 653,39 грн процентів за користування чужими грошовими коштами, 2 745,90 грн штрафу та 1 035,25 грн судового збору. Видати наказ із набранням рішенням законної сили. 4. В іншій частині позовних вимог у позові відмовити. 5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю заявою "ТД Ресурс" (Майдан Захисників України, 7/8, м. Харків, 61001, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 39806596) з Державного бюджету України 250,03 грн. 6. Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України. Рішення підписано 13.01.2026 року після виходу судді з лікарняного. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Суддя О.В.Ківшик

Результат: partial