Вид судочинства: commercial
Суддя: Плотницька Н.Б.
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02

Обставини справи:
15.03.2017 між Фізичною особою-підприємцем Квєткіним Андрієм Борисовичем (експедитор за договором, відповідач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Дикун Віталієм Петровичем (перевізник за договором, позивач у справі) укладено договір-доручення на транспортно-експедиторське обслуговування № 5 який регулює та визначає порядок взаємодії перевізника та експедитора, які пов`язані із здійсненням транспортно-експедиційного обслуговування (ТЕО) по організації перевезень експертно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом, з наданням інших послуг, узгоджених в замовленнях/доповненнях до даного договору, які є невід`ємною частиною договору. Згідно з пунктом 2.2 договору організація кожного міжнародного перевезення, в рамках даного договору, оформлюється окремим замовленням на конкретне перевезення, що надсилається експедитором повоєнному відразу по узгодженню в порядку, встановленому в статті 5 даного договору. У відповідності до пуну 5.3 договору після узгодження з перевізником експедитор надсилає перевізнику по факсу замовлення на перевезення. замовлення оформлюються згідно до встановленої та завчасно узгодженої форми і є невід`ємними частинами договору, при чому в замовленні повинна бути зазначена наступна інформація: місце завантаження та місце митного оформлення, місце розвантаження та місце митного оформлення, найменування вантажу, вага, габарити, кількість місць, дата та час завантаження, строки доставки, вартість фрахту за перевезення, прізвища та телефони контактних осіб з боку вантажовідправника вантажоодержувача та/або експедитора, порядок обміну інформацією вході перевезення, додаткові умови по перевезенню у випадку наявності таких. Відповідно до пункту 6.1 договору вартість фрахту та інших послуг підтверджується у окремих замовленнях експедитора, які є невід`ємною частиною договору. Розрахунки за виконані послуги проводяться протягом 14-ти банківських днів з моменту отримання оригіналу СМR згідно оригіналу рахунку перевізника, якщо інше не зазначено в замовленні (пункт 6.2 договору). Пунктом 6.3 договору сторони погодили, що для оплати послуг перевізник повинен надавати наступні документи: - акт виконаних робіт (вказати в ньому номери СМR/САRNЕТ ТІR/АWВ, інвойсу та тип продукції що транспортуються); - оригінал СМR, - рахунок за надані послуги; - податкова накладна. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування. Відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами. Згідно з частиною 1 статті 930 Цивільного кодексу України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Статтею 931 Цивільного кодексу України визначено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату. Як встановлено судом, позивачем на виконання умов договору-дорученням на транспортно-експедиційне обслуговування № 5 від 15.03.2017 було надано відповідачу послуги на умовах, передбачених укладеним між сторонами договором. Факт, обсяги, вартість наданих послуг підтверджується доданими до позовної заяви копіями підписаного та скріпленого печатками сторін акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0000184 від 07.12.2021 на суму 92 730 грн 00 коп. та товарно-транспортної накладної типу CMR № 451693 та рахунку-фактури № СФ-0000226 від 07.12.2021, виставленого на оплату наданих послуг. Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства залежним чином не виконав взяті на себе зобов`язання по оплаті отриманих послуг, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем за отримані послуг у розмірі 92 730 грн 00 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати отриманих послуг на суму 92 730 грн 00 коп. Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача за підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з оплати отриманих послуг з перевезення вантажу за договором-дорученням на транспортно-експедиційне обслуговування № 5 від 15.03.2017 та факту наявності заборгованості у розмірі 92 730 грн 00 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у розмірі 92 730 грн 00 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 20 218 грн 97 коп. інфляційних втрат та 2 210 грн 28 коп. 3 % річних, нарахованих за загальний період прострочення з 28.12.2021 по 13.10.2022. З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України. З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Тобто визначаючи розмір заборгованості за договором, зокрема, в частині процентів річних та інфляційних втрат суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору сторонами погодили, що розрахунки за виконані послуги проводяться протягом 14-ти банківських днів з моменту отримання оригіналу СМR згідно оригіналу рахунку перевізника, якщо інше не зазначено в замовленні. Проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів направлення відповідачу оригіналів документів щодо виконаного перевезення у інший спосіб, ніж разом з позовом, а також не надано узгодженого між сторонами замовлення з визначенням іншого порядку оплати послуг. У зв`язку з не доведення позивачем дати виникнення грошового зобов`язання та факту його прострочення, у вимоги позивача про стягнення з відповідача 20 218 грн 97 коп. інфляційних втрат та 2 210 грн 28 коп. 3 % річних, визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Kеруючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Квєткіна Андрія Борисовича ( [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь Фізичної особи-підприємця Дикуна Віталія Петровича ( [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) заборгованість у розмірі 92 730 (дев`яносто дві тисячі сімсот тридцять) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 997 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто сім) грн 78 коп. 3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили. Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України). Суддя Н.Б.Плотницька

Результат: partial