Вид судочинства: commercial
Суддя: Ягічева Н.І.
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
Фізична особа-підприємець Челяда Олександр Орестович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - відповідач) про відшкодування збитків у сумі 161 912,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем незаконно було анульовано кваліфікаційний сертифікат інженера-землеврядника Челяди О.О. на підставі наказу від 22.05.2017 № 126 «Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів», який визнано протиправним та скасовано постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №817/895/17. В період анулювання кваліфікаційного сертифікату з 31.05.2017 до 30.01.2018 Фізична особа-підприємець Челяда Олександр Орестович протиправно не був суб`єктом господарської діяльності у сфері землеустрою, у зв`язку з чим позивачем нараховано до стягнення з відповідача 161 912, 00 грн відшкодування завданих збитків (майнової шкоди). Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 10.08.2020 матеріали справи №918/794/20 за позовом Фізичної особи-підприємця Челяди Олександра Орестовича до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про відшкодування збитків у сумі 161 912,00 грн передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва. За результатами автоматизованого розподілу судової справи №918/794/20 між суддями справу передано на розгляд судді Ягічевої Н.І. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2020 залишено позовну заяву Фізичної особи-підприємця Челяди Олександра Орестовича без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк від позивача надійшли докази усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження надати суду відзив на позов. 16.10.2020 у встановлений судом строк через підсистему "Електронний суд" автоматизованої системи документообігу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд: 1) прийняти відзив, що міститься у додатках до розгляду; 2) відмовити Позивачу повністю у задоволенні позовних вимог. Розглянувши поданий відповідачем відзив на позовну заяву, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 165. Господарського процесуального кодексу відзив підписується відповідачем або його представником. Статтею 6 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до господарського суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в день надходження документів. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі. Особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", якщо інше не передбачено цим Кодексом. Особливості використання електронного цифрового підпису в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Державної судової адміністрації України та після консультацій з Радою суддів України. Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" встановлено, що Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Аналогічне положення викладено у абз. 20 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України. 01.12.2018 в газеті "Голос України" № 229 (6984) опубліковано оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи. Відповідно до наказу Держаної судової адміністрації України від 22.12.2018 №628 "Про проведення тестування підсистеми "Електронний суд" у місцевих та апеляційних судах", з 22.12.2018 у всіх місцевих та апеляційних судах запроваджено тестовий режим експлуатації підсистеми "Електронний суд". У п. 2 цього наказу визначено, що місцевим та апеляційним судам у ході тестового режиму експлуатації підсистеми "Електронний суд" необхідно керуватися вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (із змінами і доповненнями), у частині функціонування підсистеми електронного суду. Пунктами 1, 2 розділу ХІ зазначеного Положення визначено, що обмін електронними документами між судом, ОСП, фізичними особами та учасниками судового процесу забезпечується засобами підсистеми електронного суду. Учасники судового процесу за допомогою зареєстрованого електронного кабінету можуть надсилати копії електронних документів іншим учасникам судової справи, крім випадків, коли інший учасник не має зареєстрованого електронного кабінету, подавати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, а також отримувати судові рішення та інші електронні документи. 01 березня 2019 в газеті "Голос України" (№ 42 (7048) від 01.03.2019 року) відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 28.02.2019 № 624/0/15-19 опубліковано повідомлення про відкликання ДСА України оголошення, опублікованого в газеті "Голос України" (№ 229 (6984) від 01.12.2018) щодо створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Таким чином, після публікації цього оголошення, зміни, передбачені Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", пов`язані з початком функціонування ЄСІТС, не набули чинності. Тобто, функціонування роботи Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи відтерміновано, а відповідно, до початку її функціонування подання процесуальних документів та інших документів, доказів здійснюється в паперовій формі (аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 2340/4648/18, від 22.08.2019 у справі № 520/20958/18, від 10.09.2019 у справі № 640/1374/19). Водночас, господарське судочинство здійснюється у відповідності конституційним засадам змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції України), так і аналогічним приписам статей 2, 7 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005). У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Таким чином, дотримуючись основних завдань та засад (принципів) господарського судочинства, суд дійшов висновку про прийняття до розгляду відзиву на позовну заяву, поданого Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру через підситсему "Електронний суд". У зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. на лікарняному розгляд справи здійснюється після виходу судді з лікарняного. Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. У ч.8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться. Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва - ВСТАНОВИВ: 22.05.2017 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру було прийнято наказ №126 від 22.05.2017 «Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів», відповідно до якого анульовано, зокрема, кваліфікаційний сертифікат інженера-землеврядника Челяди Олександра Орестовича від 31.03.2015 №012837, про що позивача повідомлено листом від 24.05.2017 №331 28-0.23-7671/2-17, та який згідно довідки АТ «Укрпошта» отримано позивачем 31.05.2017. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі № 817/895/17, яка набрала законної сили 30.01.2018, позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Кваліфікаційної комісії державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.05.2017 №17/317 щодо внесення подання в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 №012837 інженера-землевпорядника Челяди Олександра Орестовича , визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22.05.2017 №126 в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 №012837 інженера-землевпорядника Челяди Олександра Орестовича , зобов`язано Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру поновити дію кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 №012837 інженера-землевпорядника Челяди Олександра Орестовича . 03 червня 2020 року Челяда Олександр Орестовича звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, у якій просив стягнути з Державного бюджету України через Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ФОП Челяди О.О. грошові кошти у сумі 161912 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування збитків (майнової шкоди) за вісім місяців протиправної заборони на діяльність Челяди О.О. у сфері землеустрою з 01 червня 2017 року по 30 січня 2018 року не одержаного доходу в сумі 161912 грн. 00 коп. в порівнянні зі звичайними умовами, яка завдана протиправними діями Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у формі наказу №126 від 22 травня 2017 року, який Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року було визнано протиправним і скасовано. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області 04 червня 2020 року м. Рівне 569/8735/20 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою фізичної особи-підприємця Челяди Олександра Орестовича до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про відшкодування збитків, роз`яснено позивачу право на звернення з позовною заявою до відповідного господарського суду за правилами підсудності, встановленими Господарським процесуальним кодексом України. Таким чином, на виконання роз`яснень Рівненського міського суду Рівненської області Фізична особа-підприємець Челяда Олександр Орестович звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про відшкодування збитків у сумі 161 912,00 грн, який було передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва. Спір виник у зв`язку з тим, що, за твердженнями позивача, дії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у формі наказу №126 від 22.05.2017 завдали шкоди сертифікованому інженеру-землевряднику Челяді Олександру Орестовичу як фізичній особі-підприємцю, які були направлені на порушення права на працю. Без вказаного кваліфікаційного сертифіката інженера-землеврядника позивач не міг працювати у сфері землеустрою до вирішення питання поновлення його дії. Дії відповідача завдали шкоди як позивачу так і іншим, пов`язаним з ним особам, а саме членів сім`ї. Таким чином сім`я залишилась без засобів фінансування в період, коли стало відомо про анулювання кваліфікаційного сертифіката до дати його поновлення, що складає 8 місяців. В свою чергу відповідач просить відмовити позивачу повністю у задоволенні позовних вимог, однак, при цьому, не наводить будь-яких обставин, які визнаються відповідачем, а також правової оцінки обставинам, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується та заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. Тобто, слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. При цьому, згідно частини 1 статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Суд відзначає, що на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів. Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і завданою шкодою. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів. Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. При цьому, частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 21.11.2017 у справі №817/895/17, яка набрала законної сили 30.01.2018, якою встановлено факт протиправності дій Кваліфікаціної комісії державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо прийняття рішення від 03.05.2017 №17/317 щодо внесення подання в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 №012837 інженера землеврядника Челяди Олександра Орестовича та дій Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо прийняття наказу від 22.05.2017 №126 в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката від 31.03.2015 №012837 інженера-землеврядника Челяди Олександра Орестовича , не може бути поставлена під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити. У відповідності до положень статті 26 Закону України «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є, зокрема, фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. За приписами ст. 68 Закону України «Про землеустрій» складення документації із землеустрою особою, яка не отримала кваліфікаційного сертифіката, яку позбавлено кваліфікаційного сертифіката або дія кваліфікаційного сертифіката якої зупинена, забороняється. Документація із землеустрою та технічна документація з оцінки земель, яка була підписана такою особою, є недійсною. Отже, судом встановлено і відповідачем не спростовано, що внаслідок неправомірних дій Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Челяда Олександр Орестович як фізична-особа підприємець протягом періоду з 31.05.2017 до 30.01.2018 не міг без кваліфікаційного сертифіката інженера-землеврядника працювати у сфері землеустрою. На підтвердження розміру відшкодування завданих матеріальних збитків позивачем надано довідку Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області, згідно якого загальна сума доходу Фізичної особи-підприємця Челяди Олександра Орестовича за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 склала 242864, 00 грн. Таким чином, враховуючи середньомісячний дохід позивача за 2016 рік, розмір якого становить 20239, 00 грн та восьмимісячний термін протиправної заборони на діяльність у сфері землеустрою, позивачем нараховано до стягнення 161912, 00 грн майнової шкоди. Перевіривши наданий позивачем розрахунок майнової шкоди, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в заявленому позивачем розмірі з огляду на його відповідність вимогам чинного законодавства. Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до статями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач під час розгляду справи не надав належних та допустимих доказів в спростування заявлених позовних вимог. Приймаючи до уваги вище встановлені обставини в сукупності, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та заподіяною шкодою, що виявилася у протиправної заборони позивачу на діяльність у сфері землеустрою, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (ст. 43 Бюджетного кодексу України). Конституційний суд України в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 у справі №1-36/2001 зазначив, що не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011. Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 35 зазначеного Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Таким чином, відшкодування шкоди у даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету, а відтак заявлена до стягнення шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України. Суд, також, зазначає, що залучення або ж незалучення до участі у даному спорі Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Державної казначейської служби України чи її територіального органу. Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові (аналогічна правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 27.11.2019 - № 242/4741/16-ц).

Резолютивна частина:
1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Челяди Олександра Орестовича до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про відшкодування збитків 161 912,00 грн задовольнити. 2. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, будинок 6; ідентифікаційний код 37567646) на користь Фізичної особи-підприємця Челяди Олександра Орестовича ( [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) 161 912 (сто шістдесят одну тисячу дев`ятсот дванадцять) грн 00 коп. відшкодування завданих збитків. 3. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Результат: granted