Вид судочинства: civil
Суддя: Мазурок О. В.
Дата ухвалення: 2014-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Малиницької сільської ради про визначення частки майна у спільній сумісній власності та визнання права власності, вказавши, що 5 вересня 2008 року помер [PERSON], який був чоловіком, батьком та дідусем кожного із позивачів відповідно. У відповідності до записів по господарської книги Малиницької сільської ради [PERSON] був головою колгоспного двору. Разом із ним у житловому будинку за адресою вул.. Чкалова 40 в с. Малинині Хмельницького району проживали дружина – [PERSON], донька – [PERSON] та внучка [PERSON] Згідно довідки Малиницької сільської ради Хмельницького району від 24.09.2013 року на момент смерті [PERSON] у зазначеному будинку були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 27 Основ цивільного законодавства СРСР, затверджених Законом СРОСР від 08.12.1961 року, що діяли на день виникнення спірних відносин, ст.ст. 112, 120-121-123 ЦК України 1963 року, який визначав порядок виходу з колгоспного двору, розмір часток кожного із його членів, жилий будинок із господарськими будівлями належав на праві спільної сумісної власності колгоспному двору. Розмір часток кожного із членів колгоспного двору, при виході одного з членів чи припиненні колгоспного двору встановлювався, виходячи із рівності часток кожного із його членів, в тому числі включаючи неповнолітніх і непрацездатних членів. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належала колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, у свій час право на частку в колгоспному двору мали, окрім голови колгоспного двору [PERSON] і його дружини [PERSON], донька [PERSON] та внучка [PERSON] Розмір часток кожного із них складав ? частину будинку із господарськими будівлями. Також на підставі рішення Малиницької сільської ради №6 від 22.05.1996 року [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,25 га. для обслуговування житлового будинку та 0,416 га. для ведення особистого підсобного господарства. Які відповідно до вимог ст. 368 ЦК є спільною сумісною власністю подружжя, як майно набуте за час шлюбу. Після смерті [PERSON] його дружина звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право власності на будинок нотаріусом відмовлено з посиланням на те, що не виділена частка померлого у спільному майні. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник відповідача направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність та визнання позову.. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: судом об’єктивно встановлено, що 5 вересня 2008 року помер [PERSON], який був чоловіком, батьком та дідусем кожного із позивачів відповідно. У відповідності до записів по господарської книги Малиницької сільської ради [PERSON] був головою колгоспного двору. У житловому будинку за адресою вул.. Чкалова 40 в с. Малинині Хмельницького району проживали дружина – [PERSON], донька – [PERSON] та внучка [PERSON] Згідно довідки Малиницької сільської ради Хмельницького району від 24.09.2013 року на момент смерті [PERSON] у зазначеному будинку були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 27 Основ цивільного законодавства СРСР, затверджених Законом СРОСР від 08.12.1961 року, що діяли на день виникнення спірних відносин, ст.ст. 112, 120-121-123 ЦК України 1963 року, який визначав порядок виходу з колгоспного двору, розмір часток кожного із його членів, жилий будинок із господарськими будівлями належав на праві спільної сумісної власності колгоспному двору. Розмір часток кожного із членів колгоспного двору, при виході одного з членів чи припиненні колгоспного двору встановлювався, виходячи із рівності часток кожного із його членів, в тому числі включаючи неповнолітніх і непрацездатних членів. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належала колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, у свій час право на частку в колгоспному двору мали, окрім голови колгоспного двору [PERSON] і його дружини [PERSON], донька [PERSON] та внучка [PERSON] Розмір часток кожного із них складав ? частину будинку із господарськими будівлями. Відповідно до ст. 1269, 1272, 1275 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її і частка у спадщині, яку він мав прийняти, переходить до інших спадкоємців. Статтями 1222, 1226 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Також суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки на вказані земельні ділянки видано державні акти на право приватної власності на земельні ділянки. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, позивачка [PERSON] є спадкоємицею. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, з збереженням її цільового призначення. Враховуючи, що позивачка не позбавлена права звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки вона фактично вступила в управління спадковим майном, з цього приводу відсутній спір, оформлення спадщини є компетенцією державних нотаріальних контор, в зв”язку з цим в задоволенні вимог позивачки в частині визнання права власності на спадкове майно слід відмовити. А тому враховуючи вищевикладене та

Резолютивна частина:
Позов задоволити частково. Визнати, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності колгоспного двору, а саме на житловий будинок із господарськими будівлями, що за адресою с. Малинині вул.. калова 40 Хмельницького району Хмельницької області становить ? та визнати право власності [PERSON] на вказану частку. Визнати, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності колгоспного двору, а саме на житловий будинок із господарськими будівлями, що за адресою с. Малинині вул.. калова 40 Хмельницького району Хмельницької області становить ? та визнати право власності [PERSON] на вказану частку. Визнати, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності колгоспного двору, а саме на житловий будинок із господарськими будівлями, що за адресою с. Малинині вул.. калова 40 Хмельницького району Хмельницької області становить ? та визнати право власності [PERSON] на вказану частку. Визнати за [PERSON] в порядку спадкування після померлого [PERSON] право власності на ? житлового будинку із господарськими будівлями, що за адресою с. Малинині вул.. калова 40 Хмельницького району Хмельницької області. В іншій частині позовних вимог відмовити. На рішення суду, через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з моменту проголошення до апеляційного суду Хмельницької області. Суддя О.В.Мазурок

Результат: denied