Вид судочинства: commercial
Суддя: Пригунова А.Б.
Дата ухвалення: 2012-06-22 00:00:00+03

Обставини справи:
29.06.2011 року між Приватним підприємством «Євротерм-Львів»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хорст»укладено договір поставки №26-2906/П-Б, умовами якого передбачено, що позивач зобовязується доставляти і передавати у власність відповідача (на умовах та у встановлені договором строки) радіатори сталеві Кермі (Німеччина), а відповідач зобовязується приймати товар у власність і оплачувати його вартість на умовах договору. Згідно з п. 1.3 договору товар за цим договором поставляється позивачем на обєкт будівництва відповідача: «Будівництво житлових будинків по вул. Баумана, 25, 27, 29 у Шевченківському районі міста Київ». Відповідно до п. 2.1. договору загальна ціна товару становить 562 280,61 грн. Ціна товару зазначається у рахунках та видаткових накладних. Розрахунки за товар здійснюються відповідачем шляхом перерахування передплати у розмірі 100 000,00 грн. до 01.07.2011 року та остаточної сплати за відвантажений товар у розмірі 462 280,61 грн. до 01.08.2011 року включно. Пунктом 2.2 договору визначено, що датою оплати товару вважається дата внесення грошових коштів на поточний рахунок відповідача, вказаний у цьому договорі. Відповідно до п. 2.3 договору загальна ціна договору складається із загальної вартості товару, поставленого за цим договором та визначається сукупністю всіх сум, вказаних у видаткових накладних. Пунктами 3.1., 3.2 договору передбачено, що товар поставляється частинами в асортименті та у кількості, необхідними відповідачу. Оплата договору здійснюється відповідачем на підставі рахунку-фактури, наданого позивачем. Згідно з п. 3.4 договору повноваження представників відповідача на здійснення та оформлення здачі-прийняття товару в пункті поставки підтверджуються довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей. Відповідно до п. 3.5 договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами оформленої належним чином накладної на товар у місці поставки. Згідно з п. 4.9 договору за необґрунтовану відмову від розрахунку за якісний товар відповідач виплачує пеню у розмірі 0,1% від ціни товару, від оплати якого відмовляється відповідач (але не більше однієї облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення) за кожний день прострочення. Пунктом 6.1 договору визначено, що договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до 31 грудня 2011 року, при цьому, у разі наявності невиконаних зобовязань на дату припинення дії договору, термін дії цього договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобовязань по ньому. У будь-якому випадку договір діє до повного виконання сторонами їх договірних зобовязань. 30.06.2011 року на виконання п. 2.1 договору відповідачем була перерахована попередня оплата за товар в сумі 100 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача за 30.06.2011 року. 01.07.2011 року позивач передав відповідачу товар на суму 11 635,70 грн., що підтверджується видатковою накладною №010701 від 01.07.2011 року. Товар прийнято повноважним представником відповідача [PERSON] у відповідності до довіреності серії 12ААВ №568619 від 01.07.2011 року, копія якої міститься в матеріалах справи. 27.07.2011 року відповідачем було здійснено оплату товару на суму 100 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача за 27.07.2011 року. 29.07.2011 року позивач передав відповідачу товар на суму 550 644,91 грн., що підтверджується видатковою накладною №290703 від 29.07.2011 року. 02.08.2011 року відповідачем було здійснено оплату товару на суму 15 860,93 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача за 02.08.2011 року 03.08.2011 року позивач передав відповідачу товар на суму 15 680,93 грн., що підтверджується видатковою накладною №030803 від 03.08.2011 року. Товар, переданий 29.07.2011 року та 03.08.2011 року прийнято повноважним представником відповідача [PERSON], що підтверджується довіреностями серії 12ААВ №869488 від 29.07.2011 року та 12ААВ №869493 від 02.08.2011 року. Таким чином, судом встановлено, що позивачем передано відповідачу товару на загальну суму 578 644,91 грн., а останнім сплачено за поставлений товар 215 860,93 грн. Доказів сплати відповідачем залишку заборгованості за поставлений товар, в сумі 362 280,61 грн. матеріали справи не містять. В той же час, звертаючись з позовом до суду позивач зазначив, що 05.12.2011 року відповідачем було повернуто частину товару на суму 4 342,03 грн. і, як наслідок, останній просить стягнути 357 938,58 грн. заборгованості за договором, що відповідно і становить предмет спору у даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Виходячи з положень п. 2.1 договору відповідач зобовязаний був оплатити товар в строк до 01.08.2011 року, проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав зазначеного зобовязання в повному обсязі, сплативши лише 215 860,93 грн. Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Виходячи з положень ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що невиконання відповідачем до цього часу обовязку щодо оплати товару є порушенням ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та приписів ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України. За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 357 938,58 грн. заборгованості за поставлений товар підлягає задоволенню в повному обсязі. З наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку позову вбачається, що з 377 906,86 грн., які позивач просить стягнути з відповідача 357 938,58 грн. становить основний борг, 12 811,11 грн. пеня, 2 152,26 грн. інфляційні втрати та 4 931,91 грн. 3% річних. Пеню та 3% річних позивач просить стягнути за період з 29.08.2011 року до 13.02.2012 року, а інфляційні нарахування за період з вересня 2011 року до січня 2012 року. В обгрунтування вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних позивач посилається на п. 4.9 договору та приписи ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 530, 611, 625 Цивільного кодексу України. Враховуючи викладене, суд відзначає наступне. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Згідно зі ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Статтею 547 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Судом встановлено факт прострочки виконання відповідачем зобовязання із оплати товару в сумі 357 938,58 грн. та те, що в п. 4.9 договору сторони визначили відповідальність відповідача за необґрунтовану відмову від розрахунку за якісний товар у вигляді пені у розмірі 0,1% від ціни товару, від оплати якого відмовляється відповідач (але не більше однієї облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення) за кожний день прострочення. За таких обставин, виходячи з положень ч. 1 ст. 216, ст. 218, ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, ст. 547, ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України позивач має право вимагати сплати пені від відповідача за невиконання останнім обовязку щодо оплати товару. З розрахунку пені, наданого позивачем до матеріалів справи вбачається, що останній просить стягнути пеню за період з 29.08.2011 року до 13.02.2012 року, виходячи із заборгованості в сумі 357 938,58 грн. Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем до матеріалів справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість останнього, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 12 844,11 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вже було зазначено судом раніше, відповідач не виконав в повному обсязі свого обовязку щодо оплати товару, а відтак у відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України відповідач зобовязаний сплатити на вимогу позивача інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за період з вересня 2011 року до січня 2012 року та 3% річних за період з 29.08.2012 року до 13.02.2012 року суд приходить до висновку про їх обґрунтованість, а відтак до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних в повному обсязі. Також у поданій заяві позивач просить стягнути з відповідача 20 000,00 грн., сплачених позивачем адвокату [PERSON] за надання юридичної допомоги при розгляді цієї справи. Проте, суд не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги позивача з огляду на наступне. Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Приписами ст. 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підтвердження витрат, понесених при розгляді цієї справи, позивач надав до матеріалів справи договір №2/02-2 від 08.02.2012 року про надання юридичних послуг, укладений між позивачем та адвокатом [PERSON], акт №1 про надані послуги від 13.02.2012 року та платіжне дорученні №61 від 20.02.2012 року на суму 20 000,00 грн. з призначенням платежу оплата юридичних послуг по договору від 08.02.2012 року. Разом з тим суд відзначає, що згідно п. 1.1 договору №2/02-2 від 08.02.2012 року позивач доручив, а адвокат прийняв на себе зобовязання представляти інтереси позивача в усіх державних органах, місцевих господарських судах, апеляційних господарських судах, Вищому господарському суді України, місцевих адміністративних судах, апеляційних адміністративних судах, Вищому адміністративному суді України, Верховному Суді України, органах юстиції, державної виконавчої служби, а також перед іншими підприємствами, установами і організаціями та надавати інші види юридичних послуг, необхідність яких погоджуються сторонами. З огляду на наведене положення договору останній укладався між позивачем та адвокатом не конкретно для супроводу спору позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорст»заборгованості по договору поставки №26-2906/П-Б від 29.06.2011 року, а з метою забезпечення широкого різновиду юридичних послуг, що узгоджуються між сторонами. При цьому, згідно з п. 4.1. договору №2/02-2 від 08.02.2012 року позивач оплачує послуги адвоката, передбачені в розділі 1 договору у розмірі, зазначеному в актах про надані послуги, що підписуються сторонами та є невідємною частиною цього договору. Тобто, із зазначених вище положень договору вбачається, що позивач оплачує юридичні послуги адвоката по факту їх надання. З акту №1 від 13.02.2012 року вбачається, що адвокатом надано позивачу юридичні послуги із супроводу судового позову до ТОВ «Хорст», проте, в ньому не зазначено, що юридичні послуги надаються у спорі, який виник з умов договору поставки №26-2906/П-Б від 29.06.2011 року, що становить предмет спору у цій справі. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва лише 01.03.2012 року, в той час як юридичні послуги за договором №2/02-2 від 08.02.2012 року були надані адвокатом позивачу ще до звернення позивача з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення заборгованості за договором поставки №26-2906/П-Б від 29.06.2011 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що наведені вище документи не підтверджують витрати позивача на оплату послуг адвоката у цій справі, а отже, не вбачає підстав для покладення на відповідача сплачених позивачем 20 000,00 грн. у відповідності до приписів ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з п. 2. ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене та

Резолютивна частина:
1.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позов задовольнити повністю. 2.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хорст»(01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 18-а, код 22924957) на користь Приватного підприємства «Євротерм-Львів»(79043, м. Львів, вул. Скрипника, 27/86) 357 938 (триста пятдесят сім тисяч девятсот тридцять вісім) грн. 58 коп. заборгованості, 12 844 (дванадцять тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 11 коп. пені, 2 152 (дві тисячі сто пятдесят дві) грн. 26 коп. інфляційних втрат, 4 971 (чотири тисячі девятсот сімдесят одну) грн. 91 коп. 3% річних та 7 558 (сім тисяч пятсот пятдесят вісім) грн. 20 коп. судового збору. 3.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Судді:\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пригунова А.Б. (головуюча) [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] Повний текст рішення складено 25.06.2012 р.

Результат: granted