Вид судочинства: criminal
Суддя: Грошова Н. М.
Дата ухвалення: 2024-01-03 00:00:00+02

Обставини справи:
31.07.2023 року, близько 13:00 години, [PERSON] , перебуваючи по пр. Миру в м. Полтава, діючи повторно, з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом обману, під вигаданим приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів мобільним телефоном «LG-D802 G2», ІМЕІ [NUMBER] , в корпусі чорного кольору, вартістю 1585,76 грн., який належав [PERSON] , після чого отримане майна не повернув та розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду на вказану суму. Також, 05.08.2023 року, близько 21:00 години, [PERSON] , перебуваючи неподалік зупинки громадського транспорту «Млинзавод» по вул. Небесної Сотні в м. Полтава, діючи повторно, з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом обману, під вигаданим приводом використання мобільного телефону для здійснення грошового переказу, заволодів мобільним телефоном «Samsung A32», ІМЕІ [NUMBER] , в корпусі чорного кольору, вартістю 5063,33 грн., який належав [PERSON] , після чого отримане майна не повернув та розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду на вказану суму. Крім того, 07.08.2023 року, близько 23:00 годині [PERSON] , перебуваючи в занедбаному будинку за адресою: [ADDRESS] , діючи повторно, з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом обману, під вигаданим приводом використання мобільного телефону, заволодів мобільним телефоном «iPhone 7+», ІМЕІ [NUMBER] , в корпусі чорного кольору, вартістю 4533,00 грн., який належав [PERSON] , після чого отримане майна не повернув та розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на вказану суму. Допитаний у судовому засідання обвинувачений [PERSON] вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, визнав у повному обсязі, підтвердив всі обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що дійсно під вигаданим приводом використання мобільних телефонів потерпілих, шляхом обману заволодів майном потерпілих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Мобільні телефони не повернув та розпорядився на власний розсуд. Об`єм викраденого визнає, у вчиненому щиро кається, зазначив, що викрадене у [PERSON] майно повернуто потерпілому, виражає осуд своєї поведінки, зробив відповідні висновки, просить суд суворо його не карати. Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Потерпілі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явився, прокурором в судовому засіданні надано заяви потерпілих, в який просять провести судовий розгляд кримінального провадження без їх участі. Потерпілий [PERSON] повідомлявся про дату, час та місце розгляду кримінального провадження, в судове засідання не з`явився, згідно наданих суду відомостей є віськовослужбовцем та проходить військову службу. На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що всі учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність та істинність їх позиції не викликає сумнівів. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого. Судом також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Суд вважає повністю доведеною винність обвинуваченого [PERSON] в обсязі пред`явленого обвинувачення та кваліфікує його дії: - за ч. 2 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно. Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, відомості про особу винного, наявність обставин, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів. Обставиною, що пом`якшує покарання [PERSON] , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому. Обставин, що обтяжують покарання [PERSON] , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що [PERSON] раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, неодружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря - психіатра та у лікаря - нарколога не перебуває, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою фактично мешкав за адресою: [ADDRESS] , з відомостей наданих начальником сектору превенції відділення поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області капітана поліції [PERSON] вбачається, що [PERSON] за місцем мешкання характеризується негативно. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Слід зазначити, що [PERSON] раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та його поведінка явно свідчить про стійку антисоціальну та кримінальну направленість. При цьому, суд бере до уваги також той факт, що до обвинуваченого вже застосовувався інститут звільнення від відбування покарання, однак це не привело до позитивних змін в його особистості й не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову скоїв кримінальне правопорушення. Обвинувачений вже відбував покарання у місцях позбавлення у місцях позбавлення волі і як свідчать матеріали цього кримінального провадження на шлях виправлення не став, а продовжив вчиняти злочини. Вирішуючи питання про вид та міру покарання [PERSON] , суд відповідно до вимог відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, відсутність будь-яких матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого з боку потерпілих, та поряд з цим враховує схильність обвинуваченого на вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого [PERSON] не можливе без ізоляції від суспільства та вважає необхідним призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі та не вбачає підстав для призначення іншого виду покарання. Крім того, [PERSON] вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2023 року засуджено за ч.2 ст.190 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі статті 75 КК України від відбуття покарання звільнено з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, вирок набрав чинності 30.03.2023. Згідно роз`яснень, викладених в п.10, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (ст. 75, 104 КК) і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі. У разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. Оскільки злочин вчинений обвинуваченим в період іспитового строку, визначеного вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2023 року, суд призначає [PERSON] остаточне покарання за сукупністю вироків, із застосування положень ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком суду, невідбутої частини покарання за вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2023 року. Також слід зазначити, що відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави [PERSON] від 14.09.2023 обраний запобіжний захід відносно [PERSON] у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів - до 12.11.2023, з визначенням застави у розмірі 107 360,00 грн. Дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань № 23» обвинуваченого [PERSON] продовжено до 08.01.2024 (ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 10.11.2023) та ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27.12.2023 продовжено до 24 лютого 2023 року. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення [PERSON] у даному кримінальному провадженні у строк відбування покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з 14 вересня 2023 року, з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави [PERSON] від 14.09.2023). Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування - підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
[PERSON] , [INFO] , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2023 року, остаточно призначити [PERSON] покарання у виді 3 (трьох) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання рахувати з дня обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 14 вересня 2023 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати [PERSON] у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14 вересня 2023 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Запобіжний захід [PERSON] до набрання вироком законної сили залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань № 23». Стягнути із [PERSON] , [INFO] , в дохід держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення судових товарознавчих експертиз у розмірі 2868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок. Речові докази по справі: мобільний телефон «LG-D802 G2», ІМЕІ [NUMBER] , в корпусі чорного кольору - вважати повернутим за належністю законному власнику (розписка потерпілого [PERSON] від 26.08.2023). Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Головуючий:суддя [PERSON]

Результат: guilty