Вид судочинства: commercial
Суддя: Петренко Ігор Васильович
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02

Обставини справи:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікопрогресбуд" (далі - позивач, позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція-109" (далі - відповідач, позичальник) затверджено договір №88/07/17 від 23.10.2017 про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги (далі - договір). За цим договором позикодавець зобов'язується надати позичальнику фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі у вигляді грошових коштів у розмірі, встановленому цим договором (далі - позика), а позичальник зобов'язується повернути їх позикодавцю у визначений цим договором строк (пункт 1.1 договору). Під поворотною фінансовою допомогою в цьому договорі слід розуміти суму коштів, що надійшла позичальнику у користування за даним договором (пункт 1.2 договору). Поворотна фінансова допомога не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою для виконання (пункт 1.3 договору). Поворотна фінансова допомога використовується для потреб позичальника відповідно до статутних цілей його діяльності (пункт 1.4 договору). Цей договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками учасників договірних відносин та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за даним договором (пункт 8.1 договору). На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач надав відповідачу в безготівковому порядку грошові кошти у розмірі 100000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №7171 від 26.10.2017. Відповідач обов'язок в частині повернення позики не виконав. 28.11.2017 за вих.№1581 юридичним відділом позивача на адресу відповідача скеровано претензію з вимогою повернути безпроцентну фінансову допомогу у розмірі 100000,00грн. 04.12.2017 позивачем отримано відповідь відповідача в якій останній визнав вимогу у повному обсязі. Враховуючи, що грошові кошти у розмірі 100000,00грн. відповідач не перерахував позивачу, останній звернувся до господарського суду з даною позовною заявою. В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, надав відзив та визнав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач визнав факт укладення договору, факт отримання грошових коштів у розмірі 100000,00грн., факт настання строку повернення грошових коштів та факт неповернення. Відповідач зазначив, що у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем та зменшенням обсягу замовлень на проведення ремонтно-будівельних робіт, підприємство відповідача не в змозі виконати взяті на себе фінансові зобов'язання за укладеним між сторонами договором. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів господарський суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України). Між сторонами укладено договір №88/07/17 від 23.10.2017 про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги. Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позикодавця - директором [PERSON], яка діяла на підставі статуту, та від позичальника - директором [PERSON], який діяв на підставі статуту, та скріплено печатками. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України). Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним. Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами. Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором позики. Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на загальну суму 100000,00грн. (пункт 2.1 договору). Пунктом 3.1 договору визначено, що позикодавець зобов'язується надати позику на протязі 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання цього договору. На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач надав відповідачу позику, що підтверджується платіжним дорученням №7171 від 26.10.2017 на суму 100000,00грн. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 Цивільного кодексу України). Поворотна фінансова допомога підлягає остаточному поверненню позикодавцю до 27.11.2017 включно (пункт 2.2 договору). Позичальник зобов'язаний повернути суму позики (або неповернену її частину в разі дострокового погашення частини позики) в останній день строку, встановленого в пункті 2.2 цього договору (пункт 3.6 договору). Зобов'язання відповідача, щодо повернення позики передбачено умовами договору та нормами законодавства. На вимогу позивача викладену у претензії від 28.11.2017 за вих.№1581 відповідач надав розписку в якій визнав факт отримання зазначеної претензії. Листом відповідача за вих.№89/12/2017 від 04.12.2017 визнано у повному обсязі вимогу позивача з приводу повернення безпроцентно поворотної фінансової допомоги. Однак, відповідач вказав, що у зв'язку з відсутністю коштів, задовольнити претензійні вимоги не має можливості. Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача в частині повернення безпроцентно поворотної фінансової допомоги у розмірі 100000,00грн. на підставі договору №88/07/17 від 23.10.2017 про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги. Доказів повернення позики відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу у сумі 100000,00грн., шляхом надання належних доказів, не спростував. Отже, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 100000,00грн. основної заборгованості підлягають задоволенню. З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1600,00грн.

Резолютивна частина:
Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція-109" (53222, Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Херсонська, буд.353; ідентифікаційний код 34766376) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопрогресбуд" (53201, Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул.Героїв Чорнобиля, 106; ідентифікаційний код 34124403) 100000,00грн. (сто тисяч грн. 00 коп.) основної заборгованості; 1600,00грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) судового збору. Видати наказ. Наказ видати після набрання рішенням законної сили. Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 15.01.2018. Суддя [PERSON]

Результат: granted