Вид судочинства: criminal
Суддя: Олізаренко С. М.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03

Обставини справи:
05 лютого 2014 року [PERSON], діючи з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою наживи, приблизно о 12-30 годин, прибув до нежитлового будинку [ADDRESS], який належить раніше не знайомій йому [PERSON], для того, щоб вчинити крадіжку. Скориставшись тим, що вищевказаний будинок є нежилим, будь-які перешкоди в доступі до нього відсутні, шляхом вільного доступу увійшов до внутрішнього приміщення зазначеного будинку, де на стелі виявив металевий кут, який вирішив таємно викрасти. Оскільки самостійно зняти вищезазначений металевий кут [PERSON] не зміг, він вийшов з приміщення будинку на вулицю, де зустрів малознайомого [PERSON], якого попрохав про допомогу в демонтажі металевого кута, при цьому повідомивши останньому завідомо неправдиву інформацію про те, що вказане мано належить йому. Після чого [PERSON], продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, діючи з корисливих мотивів, з метою наживи, разом із [PERSON], який був впевнений, що діє правомірно, увійшли до вищевказаного будинку, де разом зняли металевий кут, розміром 50х50мм., довжиною 4,5 метри, вагою 12,5 кілограм. Після чого у приміщення будинку увійшов [PERSON], який, виявивши злочинні наміри [PERSON] і бажаючи припинити його протиправні дії, попросив повернути майно, яке належить потерпілій. В цей момент у [PERSON] виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, а тому він, діючи з корисливих мотивів, з метою наживи, не випускаючи з рук викрадене майно, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши своїми діями [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 184 грн. Обвинувачений [PERSON], допитаний в судовому засіданні, повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, підтвердив факти та обставини його вчинення так, як вони викладені судом вище та зазначив. При цьому обвинувачений просив врахувати, що він повністю визнає себе винним у скоєному злочині, щиро розкаюється. Пояснив, що вчинення злочину було зумовлено тяжким матеріальним становищем. Приймаючи до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому злочині, його показання повністю відповідають фактичним обставинам справи, наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду роз'яснені та вони вважать недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду нема сумнівів у добровільності їх позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність вини [PERSON] у вчиненні інкримінованого йому злочину та кваліфікує його дії за ч.1 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж). При призначенні покарання суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання. Згідно класифікації, передбаченій ст.12 КК України, [PERSON] вчинив середньої тяжкості злочин; повністю визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненому, пояснив, що вчинення злочину було зумовлено тяжким матеріальним становищем, що відповідно до ст.66 КК України визнається судом обставинами, що пом'якшують покарання. Відповідно до ч.2 ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. Вивченням особи обвинуваченого [PERSON] встановлено, що за місцем мешкання він характеризується позитивно (а.с.96), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с.94, 95), перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], на утриманні має двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], раніше судимий (а.с.93). За таких обставин, а також з урахуванням відсутності тяжких наслідків від вчиненого злочину, оскільки викрадене майно повернуто потерпілій, суд вважає, що досягнення цілей покарання [PERSON] можливе без ізоляції його від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час відбування строку звільнення від відбування покарання з покладенням обов'язків, передбачених ст..76 КК України. Під час судового провадження клопотань про обрання [PERSON] запобіжного заходу від учасників судового розгляду не надійшло. Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України. Враховуючи викладене,

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 (один) рік. Відповідно до ст.76 КК України зобов'язати [PERSON] протягом іспитового строку: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції. Речові докази по справі: металевий куточок, довжиною 4,5 метри, шириною 50х50 см., вагою 12,5 кг., переданий на відповідальне зберігання потерпілій [PERSON], вважати повернутим власнику. Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Суддя: С.М. Олізаренко

Результат: guilty