Вид судочинства: commercial
Суддя: Науменко А.О.
Дата ухвалення: 2020-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.05.2017, до реєстру внесено запис 26.05.2017 про реєстрацію фізичної особи-підприємця Коваленка Євгена Олеговича (позивач у справі). Відповідно до заяви на відкриття рахунку, анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 01.06.2017 та довідки Філії "Запорізьке РУ" ПАТ КБ "Приватбанк", виданої 02.06.2017 за №170602SU00120400 клієнту ФОП Коваленко Є.О., клієнту відкрито 01.06.2017 рахунок № [NUMBER] у валюті UAH (Українська гривня). 02.07.2019 позивач звернувся до директора ЗРУ КБ "Приватбанк" з листом "Щодо блокування поточного рахунку", в якому повідомляється про те, що з середини червня 2018 року і по дату складання цього звернення у позивача відсутня можливість користуватися грошовими коштами, що були зараховані на зазначений рахунок, а саме: незважаючи на наявний позитивний баланс грошових коштів, кошти неможливо перевести на інший рахунок чи зняти їх з рахунку. Як вказує позивач у цьому листі, за інформацією менеджера банку на даний рахунок було накладено арешт. У зв`язку з цим позивач просив повідомити йому про підстави накладення арешту на рахунок. Відповіді на дане звернення позивач не отримав. На підставі вказаних обставин позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про зобов`язання Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в особі Філії "Запорізьке РУ" АТ КБ "Приватбанк" відновити можливість здійснення фінансових (видаткових) операцій за рахунком № [NUMBER], відкритим на ім`я Фізичної особи-підприємця Коваленка Євгена Олеговича. Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. У ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Спірні правовідносини сторін є господарськими і виникли при використанні позивачем банківського рахунка. Відповідно до ч. ч. 1- 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України від 07.12.2000 № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 59 Закону України від 07.12.2000 № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду. Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, кореспондентському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми або коли інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження. Суд зазначає, що за приписами ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В даному випадку в якості підстави позову позивач посилається на відсутність у нього можливості користуватися грошовими коштами, що були зараховані на рахунок № [NUMBER] , зокрема на неможливість перевести кошти на інший рахунок чи зняти їх з рахунку. Разом із цим, суд зауважує, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що на рахунку № [NUMBER] на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі обліковувалися грошові кошти. Крім того, позивач не надав доказів здійснення позивачем дій щодо зняття грошових коштів з даного рахунку або переведення їх на інший рахунок, а також доказів здійснення з боку відповідача будь-яких дій, спрямованих на обмеження таких операцій. Також не надано доказів накладення арешту на рахунок позивача. Щодо наданої позивачем фотокопії відповіді банку про підстави блокування рахунку суд зауважує, що вказана фотокопія є роздруківкою з веб-сторінки privatbank.ua, розділу чату онлайн-допомоги. У ч. ч. 1- 3 ст. 96 ГПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Виходячи з викладеного, надана позивачем роздруківка з сайту є паперовою копією електронного доказу. Однак дана копія не засвідчена у встановленому порядку. Крім того, з даної роздруківки не вбачається, по якому рахунку надається відповідь банком щодо здійснення операцій за рахунком та щодо якого клієнту. Жодного посилання на рахунок [NUMBER] та прізвище, ім`я, по батькові клієнта в даній роздруківці немає. У зв`язку з цим суд визнав наданий доказ неналежним, тобто таким, що не містить інформації про обставини, які входять в предмет доказування. Фактично єдиним доказом на підтвердження обставин, викладених у позові, є лист позивача до директора ЗРУ КБ "Приватбанк" від 02.07.2019 "Щодо блокування поточного рахунку". Однак суд зазначає, що даний лист складений позивачем в односторонньому порядку та не є підставою для звільнення позивача від доказування відповідно до ст. 75 ГПК України. Викладені в даному листі обставини підлягають доведенню позивачем у загальному порядку шляхом надання відповідних доказів з урахуванням вимог ГПК України. Відповідно до чинного законодавства України, позовні заяви повинні подаватись до суду в разі порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Тобто подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони. З огляду на те, що жодних інших належних доказів на підтвердження неможливості здійснення операцій за рахунком позивачем не надано, суд визнав недоведеними та безпідставними доводи позивача про вчинення відповідачем будь-яких дій щодо блокування операцій за рахунком позивача. Крім того, суд зазначає, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до реєстру внесено 18.07.2019 запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Коваленка Євгена Олеговича. Відповідно до довідки Філії "Запорізьке РУ" ПАТ КБ "Приватбанк" від 02.06.2017 №170602SU00120400 рахунок № [NUMBER] був відкритий позивачу саме як фізичній особі-підприємцю. З огляду на втрату позивачем статусу суб`єкта підприємницької діяльності з 18.07.2019, позивач не обґрунтував правових підстав для вимоги про зобов`язання відповідача відновити можливість здійснення фінансових (видаткових) операцій за рахунком № [NUMBER], відкритим на ім`я Фізичної особи-підприємця Коваленка Євгена Олеговича. У ч. ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Позивач не довів наявність фактичних та правових підстав пред`явлення вимоги про зобов`язання відповідача відновити можливість здійснення фінансових (видаткових) операцій за рахунком [NUMBER], відкритим на ім`я Фізичної особи-підприємця Коваленка Євгена Олеговича. Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору в даній справі в сумі 1921,00 грн. покладаються на позивача.

Резолютивна частина:
У задоволенні позову відмовити. Судові витрати покласти на позивача. Згідно з ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до п. 17.5 Розділу ХI Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду. Апеляційна скарга може бути подана до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 13.01.2020. Суддя А.О. Науменко

Результат: denied