Вид судочинства: commercial
Суддя: Павленко Є.В.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02

Обставини справи:
23 серпня 2024 року о 17 годині 25 хвилин по вулиці Вадима Гетьмана в місті Києві [PERSON] , керуючи автомобілем марки "Hyundai Tucson", державний номерний знак [NUMBER] , під час зміни смуги не надала переваги в русі автомобілю марки "Kia Ceed", державний номерний знак [NUMBER] , що рухався в попутному напрямку, у результаті чого допустила з ним зіткнення, порушивши пункти 2.3б, 10.3. Правил дорожнього руху України. За наслідками зіткнення обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Зазначені обставини були встановлені постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року в справі № 760/21154/24, якою водія автомобіля марки "Hyundai Tucson", державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи). Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки "Kia Ceed", державний номерний знак [NUMBER] (застрахований транспортний засіб). Власником застрахованого транспортного засобу є [PERSON] (страхувальник). Судом встановлено, що пошкоджений транспортний засіб на момент ДТП було застраховано позивачем на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 21 червня 2024 року № 209.24.02509. Копія цього правочину наявна в матеріалах справи. У зв`язку з наведеними обставинами 24 серпня 2024 року страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про настання страхового випадку та із заявою на виплату страхового відшкодування від вказаної дати. Судом також встановлено, що на підставі: акта (протоколу) огляду колісних транспортних засобів від 24 серпня 2024 року, рахунка-фактури від 24 серпня 2024 року № ВР-0001247, акта наданих послуг від 27 вересня 2024 року № ЗН-2059348, довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 23 серпня 2024 року № 302424353718216, - позивачем було складено страховий акт від 29 серпня 2024 року № 3.24.04395-1 на суму 105 059,41 грн (належні копії зазначених документів містяться в матеріалах справи). З матеріалів справи вбачається, що сума страхового відшкодування в розмірі 105 059,41 грн була перерахована позивачем на рахунок суб`єкта господарювання, який здійснював ремонт застрахованого транспортного засобу, - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравто Голосіївський", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповідної платіжної інструкції від 30 серпня 2024 року. Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, до позивача в зв`язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаною ДТП перейшло право вимоги на вказану суму. З матеріалів справи вбачається, що на час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як особи, що на законних підставах експлуатувала автомобіль марки "Hyundai Tucson", державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) серії ЕР № 222026688 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, - 160 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн). Отже, Компанія є особою, на яку вказаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації зазначеного автомобіля "Hyundai Tucson" на момент ДТП. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна норма міститься у статті 9 Закону України "Про страхування". Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу ЕР № 222026688, а також положення статей 12, 22, 29 Закону, статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до останньої. Слід зазначити, що за пунктом 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову в його здійсненні протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Судом враховані аргументи відповідача про те, що позивач не звертався до Компанії із заявою про сплату суми виплаченого за даним страховим випадком відшкодування або з відповідною претензією, одразу пред`явивши даний позов до суду. Однак, на необов`язковості такого попереднього звернення до страховика неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 465/4621/16-к, посилаючись на те, що вказане не позбавляє страховика права на прийняття рішення про виплату страхового відшкодування чи про відмову в такій виплаті в установлені законом строки - протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Позовна заява Товариства надійшла до суду 23 жовтня 2024 року. Із доданої до поданого через систему "Електронний суд" позову квитанції про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС вбачається, що копія даної позовної заяви з доданими до неї документами направлена відповідачу 23 жовтня 2024 року. Таким чином, визначений Законом 90-денний термін для прийняття відповідачем рішення про виплату страхового відшкодування чи про відмову в його здійсненні, на час розгляду даного спору судом не закінчився. Однак, у подібних справах: №№ 910/19870/20, 910/19772/20, 910/14811/20 - Північний апеляційний господарський суд здійснив інше тлумачення вказаної норми Закону, дійшовши висновку про те, що: "У Законі 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що подання відповідної заяви як підстави для виплати страхового відшкодування не заперечує права потерпілого звернутися за судовим захистом, з огляду на що суд першої інстанції дійшов помилково висновку про те, що позивач передчасно звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача вказаної суми". Відтак, враховуючи вищевказану позицію суду апеляційної інстанції у справах з подібними правовідносинами, беручи до уваги підтверджену матеріалами справи суму сплаченого позивачем на користь страхувальника страхового відшкодування у розмірі 105 059,41 грн, а також враховуючи встановлений полісом серії ЕР № 222026688 ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб у розмірі 160 000,00 грн та франшизи - 0,00 грн, суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі 105 059,41 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідач суму страхового відшкодування у розмірі 105 059,41 грн на користь позивача не сплатив, обґрунтованих заперечень щодо спірної заборгованості до суду також не подав. Матеріали справи не місять доказів протилежного. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на безпідставне включення суми ПДВ до розміру страхового відшкодування. Проте, вищенаведені доводи відповідача не беруться судом до уваги з огляду на таке. Згідно з абзацом 2 пункту 36.2 статті 36 Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Таким чином, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією винної сторони або стягується судом після дослідження обставин чи є надавач послуг з ремонту автомобіля, який був пошкоджений під час ДТП з вини іншої особи, платником податку на додану вартість. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 2 жовтня 2018 року в справі № 910/171/17. Як було встановлено судом, сума страхового відшкодування в розмірі 105 059,41 грн була перерахована позивачем на рахунок суб`єкта господарювання, який здійснював ремонт застрахованого транспортного засобу, - ТОВ "Укравто Голосіївський". З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ТОВ "Укравто Голосіївський" є платником податку на додану вартість (свідоцтво платника ПДВ 143332226504). Відтак, включення суми ПДВ до вартості відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу є обґрунтованою та відповідає приписам чинного законодавства. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо недоведеності вартості відновлювального ремонту автомобіля марки "Kia Ceed", державний номерний знак [NUMBER] , у зв`язку з відсутністю у позивача звіту (акту) про оцінку майна для визначення матеріального збитку при настанні страхового випадку, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу - це лише попередній оціночний документ, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 6 липня 2018 року в справі № 924/675/17, від 13 березня 2018 року в справі № 910/9396/17, від 28 січня 2020 року в справі № 917/500/18, від 21 грудня 2020 року в справі № 911/286/20 та від 4 березня 2021 року в справі № 910/4720/20. Норма частини 1 статті 22 Закону, яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт. Необґрунтованими є і доводи відповідача щодо наявності підстав для застосування коефіцієнта фізичного зносу. Так, відповідно до статті 29 та пункту 32.7 статті 32 Закону в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Пунктами 1.6. та 8.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ (транспортного засобу) за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ. При цьому, за змістом пунктів 7.38 та 7.39 вказаної Методики коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ (колісного транспортного засобу), строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки. Винятками стосовно використання зазначених вимог є: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики; ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики. У даному випадку значення коефіцієнту фізичного зносу застрахованого позивачем автомобіля марки "Kia Ceed", державний номерний знак [NUMBER] , 2019 року випуску, приймається таким, що дорівнює нулю, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди (23 серпня 2024 року) строк експлуатації вказаного транспортного засобу не перевищував визначених у пункті 7.38 Методики строків. У свою чергу, відповідачем до матеріалів справи не було надано будь-яких доказів того, що складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ, зокрема, переднього бампера (зазначено в акті огляду ТЗ після настання ДТП) мали станом на дату ДТП пошкодження у вигляді деформації, що не підпадали під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики, а призвели до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ. Доказів існування обставин, які є винятковими відповідно до пункту 7.39 Методики стосовно застрахованого позивачем автомобіля, матеріали справи також не містять. При цьому, ремонтні роботи, зазначені в рахунку-фактурі від 24 серпня 2024 року № ВР-0001247 та акті наданих послуг від 27 вересня 2024 року № ЗН-2059348, складених за результатами відновлювального ремонту транспортного засобу, узгоджуються з пошкодженнями, зазначеними в акті огляду пошкодженого транспортного засобу (протокол огляду колісних транспортних засобів) від 24 серпня 2024 року та з інформацією про пошкодження, що зазначена в довідці про дорожньо-транспортну пригоду від 23 серпня 2024 року № 302424353718216. Суд також відхиляє посилання відповідача на приписи статті 34 Закону, оскільки останні не передбачають обов`язку страховика потерпілої особи повідомляти страховика винної в ДТП особи про проведення огляду пошкодженого транспортного засобу. Зокрема, відповідно до пунктів 34.1. а 34.2. статті 34 Закону страховик зобов`язаний протягом 2-х робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10-ти робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Тобто, саме на Компанію, як страховика винної в ДТП особи, після отримання нею заяви на регламенту виплату (у даному випадку - позовної заяви) покладається обов`язок здійснити передбачені статтею 34 Закону дії. При цьому, судом враховано, що відповідач не звертався до позивача із запитами на отримання додаткових документів, фото тощо для з`ясування даних, необхідних для оцінки розміру завданої шкоди. Доказів зворотнього матеріали справи не містять. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до статті 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Вказана норма Закону встановлює вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про виплату страхового відшкодування. Обов`язковість надання страхувальником (у даному випадку - страховиком пошкодженого транспортного засобу) інших документів до вищевказаної заяви чинним законодавством не передбачена. Судом встановлено, що разом із позовною заявою Товариство направило відповідачу копії всіх документів, на підставі яких був розрахований позивачем розмір страхового відшкодування. У свою чергу, відповідач рішення про відмову у виплаті регламентної виплати Товариству в порядку статті 36 Закону не надав. Таке рішення в матеріалах даної справи відсутнє. У зв`язку з цим аргументи відповідача щодо ненадання позивачем документів, необхідних для виплати страхового відшкодування (регламентної виплати), судом не приймаються. Також відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої позивачем вартості відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу внаслідок його пошкодження в ДТП. Товариство не спростувало й розраховану позивачем суму страхового відшкодування. Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 105 059,41 грн підлягає задоволенню. Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин позов Товариства підлягає задоволенню. Судові витрати, які складаються зі сплаченої Товариством суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Резолютивна частина:
Позов задовольнити. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" (01033, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 69; ідентифікаційний код 19350062) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (04073, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 22; ідентифікаційний код 36086124) 105 059 (сто п`ять тисяч п`ятдесят дев`ять) грн 41 коп. страхового відшкодування та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повний текст рішення складено та підписано 6 січня 2024 року в зв`язку з перебуванням судді Павленка Є.В. у відпустці в період з 23 грудня 2024 року по 5 січня 2025 року. Суддя Є.В. Павленко

Результат: granted