Вид судочинства: commercial
Суддя: Павленко Є.В.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02

Обставини справи:
Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", позивача визначено підприємством, за яким на праві господарського відання закріплено майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго". За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 Підприємству видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. 20 листопада 2019 року між Підприємством та КП "Житло-сервіс" було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560627, за умовами якого позивач зобов`язався виробити та поставити споживачу теплову енергію для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а відповідач, у свою чергу, - отримати та оплатити її вартість відповідно до умов, викладених у цьому договорі. Даний правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб. Відповідно до пункту 2.2.1 договору постачальник зобов`язується безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності з споживачем на потреби: опалення - у період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними у додатку № 1. Згідно з пунктом 2.3.1 договору споживач зобов`язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку № 1, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку № 2. Додатком 1 до договору передбачено, що позивач відпускає теплову енергію в гарячій воді у межах Q рік = 1033,047 Гкал/рік. Відповідно до пункту 9 додатку № 2 до цього договору споживач щомісяця з 12 по 15 число отримує в ЦОК за адресою: вулиця Будівельників, 25, оформлений постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання. Пунктом 10 цього ж додатку визначено, що споживач щомісячно (не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим) забезпечує оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на поточний рахунок постачальника, а до 25 числа поточного місяця - сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком. Оплата заборгованості минулих періодів зараховується першочергово. За умовами пункту 1 додатку № 2 до наведеної угоди розрахунки зі споживачем за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22 грудня 2018 року № 2340, за кожну відпущену Гігакалорію (1 Гкал/грн) без урахування ПДВ: опалення та гаряче водопостачання житловими організаціями - 1342,98 грн./Гкал. Відповідно до пункту 2 додатку № 2 у разі встановлення у споживача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової належності (додатки 3, 4). Пунктом 4.1 договору визначено, що останній набуває чинності з дня його підписання та діє до 15 червня 2020 року. Судом встановлено, що на виконання умов вищезазначеного договору позивач протягом лютого 2020 року - квітня 2020 року надав відповідачу передбачені цією угодою послуги з постачання споживачу теплової енергії у гарячій воді для потреб опалення споживача. Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 20 листопада 2019 року № 7560627 також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди. Водночас з матеріалів справи вбачається, що КП "Житло-сервіс" взяті на себе зобов`язання за вказаним правочином у спірний період своєчасно не виконало, у зв`язку з чим в останнього перед Підприємством утворилась заборгованість у розмірі 56 209,39 грн. Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Згідно зі статтею 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Однак при дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що після звернення Підприємства з даним позовом - 23 жовтня 2020 року, відповідачем було сплачено на його користь суму основної заборгованості у розмірі 56 209,39 грн. Дана обставина підтверджується доданими до відзиву КП "Житло-сервіс" платіжними дорученнями від 28 жовтня 2020 року № 3901 на суму 4 249,43 грн., від 30 листопада 2020 року № 4285 на суму 33 100,00 грн. та від 1 грудня 2020 року № 4298 на суму 18 859,96 грн. Як було зазначено вище, ухвалою Господарського суду міста Києва від 2 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання). Оскільки частина заявленої до стягнення суми боргу в розмірі 37 349,43 грн. була сплачена відповідачем до відкриття провадження у цій справі, що підтверджується платіжними дорученнями від 28 жовтня 2020 року № 3901 та від 30 листопада 2020 року № 4285, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення вищезазначеної суми основного боргу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Північного апеляційного господарського суду міста Києва від 7 грудня 2020 року № 910/3522/20. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі у разі відсутності предмета спору. Оскільки КП "Житло-сервіс" залишок спірної суми основного боргу в розмірі 13 766,51 грн. сплатило позивачу після винесення ухвали про відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про відсутність предмета спору в даній справі в частині стягнення вищезазначеної суми, у зв`язку з чим вважає за необхідне провадження у цій частині закрити на підставі вищезазначеної норми. Твердження позивача щодо зарахування ним грошових коштів у розмірі 23 109,39 грн. на оплату поточних зобов`язань з оплати теплової енергії, які виникли після 1 вересня 2020 року, відхиляються судом з огляду на те, що у вищезазначених платіжних дорученнях у призначенні платежу відповідач чітко не вказав, за який спірний період проводяться ці оплати, а відтак відповідно до пункту 10 додатку № 2 до договору сплачені суми підлягають зарахуванню в оплату минулих періодів. Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 20 листопада 2019 року № 7560627 позивач просив суд стягнути з КП "Житло-сервіс" 7 241,69 грн. пені, нарахованої у період з 11 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року на відповідні суми основного боргу по кожному спірному місяцю надання послуг згідно наданого позивачем розрахунку. Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою. За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України). Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Пунктом 3.3 договору передбачено, що споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5 % від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Колективним споживачем житлово-комунальних послуг є юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги. За частиною 6 статті 21 Закону України № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Частиною 1 статті 26 Закону України № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" (який є спеціальним законом у спірних правовідносинах) передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Проте дія зазначеної норми була зупинена відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року № 533-IX, який набрав чинності 18 березня 2020 року. Крім того, відповідно до підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року № 530-ІХ, що набрав чинності 17 березня 2020 року, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що на підставі вказаних приписів чинного законодавства стягненню з КП "Житло-сервіс" на користь Підприємства підлягає сума пені у розмірі 36,46 грн., що нарахована на суму основного боргу в розмірі 60 758,59 грн. у період з 11 березня 2020 року по 16 березня 2020 року із застосуванням ставки у розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. У той же час у задоволенні вимог Підприємства про стягнення з КП "Житло-сервіс" пені у розмірі 7 205,23 грн. слід відмовити. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати наданих йому послуг, позивач також просив суд стягнути з КП "Житло-сервіс" три проценти річних у розмірі 1 582,16 грн., нараховані у період з 1 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року на відповідні суми основного боргу по кожному спірному місяцю згідно наданого позивачем розрахунку, а також 929,57 грн. інфляційних втрат, нарахованих на зазначені суми боргу протягом вказаного періоду. За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки заявлені Підприємством до стягнення з відповідача розміри інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, позовні вимоги про стягнення з КП "Житло-сервіс" вказаних сум цих компенсаційних виплат у розмірі 1 582,16 грн. та 929,57 грн. відповідно підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин позов Підприємства підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 4 статті 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі, суд вирішує питання, зокрема, про повернення судового збору з бюджету. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така вимога визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Разом із тим, за змістом частини 1 статті 7 наведеного Закону сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду лише за клопотанням особи, яка його сплатила. Зважаючи на відсутність у матеріалах справи клопотання позивача про повернення йому сплаченої останнім суми судового збору, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті.

Резолютивна частина:
Позов задовольнити частково. Стягнути з комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" (02081, місто Київ, вулиця Дніпровська набережна, будинок 25-Б; ідентифікаційний номер 31025659) на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний номер 40538421) 36 (тридцять шість) грн. 46 коп. пені, 1 582 (одну тисячу п`ятсот вісімдесят дві) грн. 16 коп. трьох процентів річних, 929 (дев`ятсот двадцять дев`ять) грн. 57 коп. інфляційних втрат, а також 81 (вісімдесят одну) грн. 20 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Провадження у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" у частині стягнення суми основного боргу в розмірі 13 766,51 грн. закрити. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено 11 січня 2020 року. Суддя Є.В. Павленко

Результат: partial