Вид судочинства: commercial
Суддя: Светлічний Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02

Обставини справи:
Приватна виробничо-комерційна фірма "Аміга" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод Салтівський", в якій позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 42563,68 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем свої зобов'язань згідно договору поставки від 20.01.2005р., що був укладений між сторонами у спрощеній формі. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.12.2017 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18.12.2017 об 11:45 год. 15.12.2017 набув чинності Закон України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції. Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.12.2018р. судом було відкрито у справі №922/4034/17 спрощене позовне провадження. Призначено судове засідання на 16 січня 2018 року о 11 год. 40 хв. У відповідності до частини пятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач, який був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали про призначення розгляду справи в порядку спрощеного провадження від 18.12.2017р. повноважному представнику відповідача 26.12.2017р., проте відповідач правом на участь у розгляді справи не скористався, у судове засідання не з'явився та відзив на позов до суду не надав, суд вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами. Присутній у судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити. Розглянувши матеріали справи та надані учасниками судового процесу документи і матеріали, вислухавши пояснення присутнього представника позивача, судом встановлено наступне. 20 січня 2015 року між Приватною виробничо-комерційною фірмою «АМІГА» (далі по тексту - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ХЛІБОЗАВОД САЛТІВСЬКИЙ» (далі по тексту - відповідач), був укладений усний договір поставки, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати відповідачу, а відповідач прийняти та сплатити товар в кількості та по цінам, вказаним в накладних. Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно 3 4. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами. телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З аналізу наведених норм та правовідносин сторін, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли господарські відносини з поставки товару шляхом укладання договору у спрощений спосіб, передбачений ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України. Сторони мали відносини з січня 2015 року сторони мали відносини щодо поставки та оплати товарів, проте, з 31.03.2017 року відповідач порушив умови договору щодо розрахунків. Позивач поставив товар за накладною №932 від 31.03.2017р. на суму 6994,08 грн., проте відповідач оплатив вказаний товар частково, а саме у розмірі 3554,24 грн., тобто за даної накладною виникла заборгованість перед позивачем в сумі 3439,84 грн. Також, позивач поставив відповідачу товар за наступними накладними: №981 від 05.04.2017р. на суму1554,24 грн.; №994 від 06.04.2017р. на суму 14256,00 грн.; №1058 від 13.04.2017р. на суму 3885,60 грн.; №1071 від 14.04.2017р. на суму 3885,60 грн.; № 1107 від 19.04.2017р. на суму 3885,60 грн.; №1232 від 04.05.2017р. на суму 3885,60 грн.; №1307 від 12.05.2017р. на суму 3885,60 грн.; №1327 від 16.05.2017р. на суму 3885,60 грн. Проте товар за вищевказаними накладними оплачений відповідачем не був, у зв'язку із чим сума заборгованості відповідача за поставлений позивачем товар складає 42563,68 грн. Між сторонами підписаний акт звіряння взаємних розрахунків станом на 31.07.2017р., згідно якого відповідач погодився із наявністю суми боргу у розмірі 42563,68 грн. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України. Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.1-2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 42563,68 грн. (сума основного боргу) правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню. Судовий збір у розмірі 1600,00 грн. із врахуванням ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача з вини якого спір доведено до суду. Враховуючи викладене та

Резолютивна частина:
1.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позов задовольнити. 2.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод Салтівський" (61153, м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, буд. 1, код ЄДРПОУ 39121098) на користь Приватної виробничо-комерційної фірми "Аміга" (61183, м. Харків, вул. Дружби Народов, б. 263, кв. 104, код ЄДРПОУ 30655767) суму боргу в розмірі 42563,68 грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Згідно зі ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Повне рішення складено 22.01.2018 р. Суддя [PERSON]

Результат: granted