Вид судочинства: criminal
Суддя: Калькова О. А.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02

Обставини справи:
Органами досудового розслідування [PERSON] обвинувачується у тому, що він 15.06.2001 року згідно п.4 протоколу зборів учасників ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету», п.4 Статуту ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» призначений ректором товариства з обмеженою відповідальністю «ЛБТІ МЕТУ», тобто з цього дня він став службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями. 10 травня 2005 року [PERSON], будучи службовою особою ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету», діючи у власних інтересах та в інтересах службових осіб Волинського обласного благодійного фонду «ЛІКИ», маючи на меті вчинити безоплатну передачу належного товариству майна, яке являлось частиною Статутного фонду товариства, діючи умисно та всупереч вимог Статуту Установчого договору ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», Закону України « Про господарські товариства», норм Цивільного кодексу України, використовуючи своє службове становище, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, які передбачені п.8.18.4 та п.8.18.5 Статуту товариства, п.3.6 Установчого договору товариства, вимог ст.92 та ч.3 ст.237 Цивільного кодексу України, ст. 59 Закону України «Про господарські товариства», одноособово, без погодження із [PERSON], яка згідно свідоцтва про право на спадщину успадкувала 42 % Статутного фонду товариства після смерті [PERSON], та керівництвом ЗАТ «Міжнародний науково-технічний університет», які були учасниками ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», уклав договір пожертви з директором Волинського обласного благодійного фонду «Ліки» [PERSON], згідно якого безоплатно передав у власність ВОБФ «Ліки» належне ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» нежитлове приміщення розташоване в [ADDRESS], вартістю 103 000, 00 грн., яке згідно протоколу № 1 від 15.06.2001 року установчих зборів засновників ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» та згідно акту № 2 та додатку до нього від 17.06.2001 року, було внесено ЗАТ «МНТУ» до Статутного Фонду ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», та відносилось до основних активів товариства, за допомогою якого товариство вело свою господарську діяльність, що спричинило тяжкі наслідки для ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», а саме матеріальні збитки у розмірі, що більш ніж у 250 разів перевищує неоподаткованих мінімумів доходів громадян станом на момент укладення договору пожертви. Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON] 04 квітня 2006 року, перебуваючи на посаді ректора ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», тобто будучи службовою особою товариства, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими повноваженнями, діючи у власних інтересах та в інтересах службових осіб ТзОВ «Освіта-плюс», маючи на меті вчинити незаконне відчуження належного товариству майна, яке являлось частиною Статутного фонду товариства, діючи умисно та всупереч вимог Статуту, Установчого договору ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», Закону України «Про господарські товариства», норм Цивільного кодексу України, використовуючи своє службове становище, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, які передбачені п.8.18.4 та п.8.18.5 Статуту товариства, п.3.6 Установчого договору товариства, вимог ст.92 та ч.3 ст.237 Цивільного кодексу України, ст. 59 Закону України «Про господарські товариства», одноособово, без погодження із [PERSON], яка згідно свідоцтва про право на спадщину успадкувала 42 % Статутного фонду товариства після смерті [PERSON], та керівництвом ЗАТ «Міжнародний науково-технічний університет», які були учасниками ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», уклав договір купівлі-продажу з директором ТзОВ «Освіта Плюс» [PERSON], згідно якого ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» продало ТзОВ «Освіта-Плюс» нежитлове приміщення розташоване у м. Луцьку по вул. Сагайдачного, 6, вартістю 968 326, 00 грн., яке згідно протоколу № 1 від 15.06.2001 року установчих зборів засновників ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», акту № 2 та додатку до нього від 17.06.2001 року, було внесено ЗАТ «МНТУ» до Статутного Фонду ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», чим спричинив тяжкі наслідки для ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», а саме матеріальні збитки у розмірі, що більш ніж у 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян станом на момент укладення договору купівлі-продажу. Дії обвинуваченого [PERSON] органом досудового розслідування кваліфіковані як перевищення службових повноважень, тобто умисному вчиненні дій, які явно виходили за межі наданих повноважень, що спричинили тяжкі наслідки, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України. На думку суду, обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонується стороною обвинувачення. Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений [PERSON] вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ст.365 ч.3 КК України не визнав, категорично заперечивши перевищення ним службових повноважень, в умисному вчиненні дій, які виходили за межі наданих повноважень, що спричинили тяжкі наслідки. Ствердив, що він разом за співпраці з [PERSON] являвся засновником ТОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету». Після смерті [PERSON] він мав право користуватися статутним фондом ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» та мав право на підставі п.8.24.2 Статуту товариства будучи на посаді ректора самостійно укладати та підписувати угоди з фізичними та юридичними особами, якщо загальна вартість таких угод є меншою, ніж сума, яка складає 50 % Статутного фонду. Отже він мав право самостійно укладати договори на відчуження приміщень, які розташовані в м. Луцьку на вул. Сагайдачного, 6 та по [ADDRESS] на користь ТзОВ «Освіта-Плюс», а також на користь Волинського обласного благодійного фонду «Ліки», оскільки це передбачено Статутом ТзОВ «ЛБТІ МНТУ». Перед тим як укладати договір купівлі - продажу з директором ТзОВ «Освіта Плюс» з ним повністю ознайомилася приватний нотаріус [PERSON], яка перевірила його повноваження та підтвердила, що він має право на відчуження вищевказаного приміщення. Повністю не визнає своєї вини, оскільки діяв відповідно до статуту товариства, вважає що дане кримінальне провадження було надуманим працівниками міліції, які чинять тиск на нього. В зв»язку з викладеним, просив суд його виправдати. Такі показання обвинуваченого [PERSON] суд, згідно ст.23 КПК України, бере до уваги, оскільки вони є послідовними, підтверджуються іншими належними та допустимими доказами. 15 червня 2001 року було створено ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут МНТУ» та згідно протоколу зборів засновників від 15 червня 2001 року [PERSON] був призначений ректором товариства. На даних зборах було затверджено Статут товариства. 29 січня 2002 року згідно рішення зборів засновників товариства було викладено статут ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут МНТУ» у новій редакції. Зміни до Статуту були зареєстровані Відділом розвитку підприємництва Виконавчого комітету Луцької міської ради 29 січня 2002 року Згідно чинної редакції Статуту товариства станом на 29.01.2002р зокрема п.5.2 Статуту товариство є власником майна, яке передано йому засновниками у власність. Як вбачається з матеріалів реєстраційних справ Міжнародний науково-технічний університет передав як внесок до статутного фонду товариства приміщення в м. Луцьку по вул. Сагайдачного,6 та приміщення в м. Луцьку по вул. Електроапаратній,3 про що є підписаний відповідний акт приймання передачі майна. Тобто майно, яке було внесено МНТУ до статутного фонду товариства «Луцький біотехнічний інститут» стало власністю даної юридичної особи. Розмір статутного фонду товариства визначено в розмірі 3 231 035 грн. згідно п 4.1 Статуту товариства в редакції станом на 29.01.2002р. Згідно Статті 8 Статуту товариства чинної станом на 29.01.2002р визначено, що органами управління товариства є загальні збори та ректор. п. 8.17 даного Статуту визначає обсяг повноважень загальних зборів, а п. 8.24. Статуту визначає обсяг повноважень ректора товариства. Як вбачається з п. 8.24.2 Статуту в редакції від 29.01.2002р. ректор укладає та підписує без довіреності від імені товариства угоди та договори…., за умови, що загальна вартість таких угод або договорів є меншою ніж сума, що складає 50% Статутного фонду товариства. Згідно статті 62 закону України «Про господарські товариства» визначено, що директор діє від імені товариства в межах визначених законом та установчими документами, тобто статутом. Як встановлено судом та випливає з акту обвинувачення вартість угод щодо відчуження майна визначалась виходячи з вартості майна, яка вказана в договорах щодо відчуження майна. Так згідно договору купівлі-продажу приміщення між ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» та ТзОВ «Освіта-Плюс» в м.Луцьку по вул.Сагайдачного,6 вказано вартість приміщення в розмірі 968 326 грн. Згідно договору пожертви між ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» та благодійним фондом «Ліки» приміщення в [ADDRESS] вказано вартість приміщення в розмірі 103 000 грн. З огляду на те, що сума укладених угод є меншою ніж 50% статутного капіталу товариства суд приходить до висновку, що [PERSON] як ректор мав право відчужувати дане майно згідно укладеного договору купівлі-продажу та договору пожертви. Дані обставини також підтверджуються показаннями даними в судовому засіданні свідком приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], яка показала, що при укладені спірного договору купівлі-продажу приміщення в м.Луцьку по вул.Сагайдачного,6 перевіряла обсяг повноважень ректора ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» [PERSON] на вчинення даного договору та пересвідчилась в тому, що останній був наділений повноваженнями щодо відчуження майна товариства. Переконана, що діяла у відповідності до вимог цивільного законодавства, угода є законною. Водночас, як встановлено судом на стадії досудового розслідування органом досудового розслідування у справі не проводилась товарознавча експертиза на предмет визначення вартості майна та вартості угод на момент укладення спірних правочинів. Згідно ст.23 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду. В матеріалах кримінального провадження відсутні оцінки даного майна, які вказані в договорах відчуження майна, судом належними доказами така вартість угод та майна не досліджувалась, а відтак в силу ч.4 ст.17 КПК України, ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. А тому суд приходить до висновку, що вартість майна та угод, за якими відбулось відчуження такого майна не перевищує дозволеного обсягу повноважень ректора [PERSON] Щодо допущення при укладенні спірних угод відчуження майна порушень п. 8.18.4 та 8.18.5. Статуту ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» визначених в обвинувальному акті суд встановив наступне. Згідно досліджуваного у судовому засіданні Статуту товариства в редакції від 29.01.2002р., який був чинний на момент укладення спірних договорів відчуження майна вбачається, що такі пункти у статуті взагалі відсутні. Відтак суд приходить до висновку проте, що обвинувачення не конкретне, не мотивоване та не підтверджене посиланнями на порушення конкретних пунктів Статуту товариства. Щодо покликання на порушенням [PERSON] положень статуту товариства, що потягнули за собою зменшення статутного фонду товариства, що є виключною компетенцією зборів засновників судом встановлено наступне. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] кожен зокрема, суду дали показання про те, що після смерті [PERSON], все майно та права перейшли до його дружини [PERSON] Однак, [PERSON] самостійно без згоди [PERSON] та інших учасників ЗАТ «МНТУ ім. Ак. [PERSON]», відчужив приміщення, належні ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», які розташовані в м. Луцьку на вул. Сагайдачного, 6 та по [ADDRESS] на користь ТзОВ «Освіта-Плюс», а також на користь Волинського обласного благодійного фонду «Ліки». Однак, жоден із вищевказаних свідків не ствердив, що відчуження майна внесеного до статутного фонду товариства [PERSON] потягнуло за собою зменшення статутного фонду товариства. При оцінці положень Статуту товариства, якими слід керуватися при визначенні повноважень керівника на вчинення спірних договорів слід виходити з положень статуту, які регламентують повноваження ректора товариства. Дані положення є спеціальними і підлягають застосування до спірних правовідносин. А відтак застосування до спірних правовідносин положень Статуту товариства, які регламентують повноваження загальних зборів, на думку суду, є безпідставним. Як встановлено з матеріалів справи, зокрема матеріалів реєстраційної справи ТзОВ «ЛБТІ МНТУ» вбачається, що після укладення спірних договорів відчуження майна станом на 27.08.2012 року згідно витягу з електронного реєстру суб'єктів підприємницької діяльності зареєстрованих Луцьким міськвиконкомом вбачається, що станом на 27.08.2012 року розмір статутного фонду товариства становить 3 231 035 грн. Відтак реєстрація зменшення розміру статутного фонду товариства ні за рішенням ректора [PERSON], ні за рішенням зборів засновників не проводилась і зменшення статутного фонду не реєструвалося. Допитаний у судовому засіданні свідок державний реєстратор виконавчого комітету Луцької міської ради [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що зменшення статутного фонду товариства не проводилось. Допитана в судовому засіданні свідок бухгалтер товариства [PERSON] підтвердила, що зменшення статутного фонду товариства не проводилось та додатково суду пояснила, що відчуження майна внесеного до статутного фонду товариства не тягне за собою зменшення статутного фонду товариства. Згідно ст.144 Цивільного кодексу України випливає, що зміни до статуту щодо зміни розміру статутного капіталу підлягають державній реєстрації. Водночас в матеріалах кримінального провадження відсутні будь -які документи про те, що ухвалювалося рішення про зменшення статутного фонду товариства ректором, чи зборами засновників та вбачається, що жодні реєстраційні дії щодо реєстрації зменшення статутного капіталу товариства органом державної реєстрації не вчинялись. Відтак суд приходить до висновку про те, що статутний капітал товариства «Луцький біотехнічний інститут МНТУ» не зменшувався, а відтак і обвинувачення [PERSON] у зменшенні статутного фонду товариства є безпідставним. В судовому засіданні стороною обвинувачення в обвинувальній промові визнано той факт, що юридично статутний фонд товариства дійсно не зменшився, однак економічно, майно фактично відчужено, а відтак зменшилась вартість активів товариства, що тягне за собою зменшення статутного капіталу товариства. Проте суд з такими висновками сторони обвинувачення погодитися не може в силу наступного. Що стосується економічної складової даного питання варто зауважити, що сторона обвинувачення визнає той факт, що юридично статутний фонд товариства дійсно не зменшився, однак економічно, майно фактично відчужено, а відтак зменшилась вартість активів товариства, що тягне за собою зменшення статутного капіталу товариства. Згідно ст.144 Цивільного кодексу України визначено можливість зменшення статутного капіталу товариства у разі, якщо після закінчення другого чи кожного наступного фінансового року вартість чистих активів виявиться меншою від статутного капіталу товариства, товариство зобов'язане оголосити про зменшення статутного капіталу. Як встановлено судом таке рішення товариством не приймалось. В суді сторона обвинувачення не надала суду і учасникам справи жодних доказів аналізу фінансово-господарської діяльності товариства в роки, коли мали місце укладення спірних договорів. Не надано жодних доказів того, що в результаті укладення даних договорів вартість чистих активів товариства зменшилась. Жодні експертизи фінансово-господарської діяльності товариства у відповідні роки не проводились. За таких обставин не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні обставини того, що відбулося зменшення статутного фонду товариства, а відтак мотиви сторони обвинувачення з цього приводу є безпідставними. Покликання обвинувачення на порушення п. 3.6 Установчого договору товариства, а саме, що рішення про зменшення статутного фонду товариства приймається рішенням зборів засновників, то згідно вище вказаного вбачається, що таке рішення [PERSON] не приймалось та статутний фонд не зменшувався. Відтак суд вбачає, що жодного порушення п. 3.6 Установчого договору не відбулося. В судовому засіданні стороною захисту було також надано як додатковий аргумент до законності укладення договору купівлі-продажу приміщення в м. Луцьку по вул. Сагайдачного,6 нотаріально засвідчену копію протоколу зборів засновників товариства від 03 вересня 2002 року, який надавав право [PERSON] на укладення договору відчуження нерухомого майна. Водночас суд вважає, що даний доказ є належним та допустимим. Прокурором під час судового розгляду було змінено обвинувачення і відповідно стороною захисту з дотриманням положень ст.290 КПК України було обґрунтовано долучено копію даного протоколу до матеріалів кримінального провадження з наданням такого доказу учасникам процесу. Жодна із сторін процесу у судовому засіданні не заявляла клопотання щодо необхідності витребування оригіналу даного протоколу та не надала доказів щодо його спростування. Згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій - нотаріальна копія прирівнюється до оригіналу. Водночас допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] не виключали можливості того, що їх покійний батько -[PERSON], що був один із засновників ТзОВ ЛБТІ МНТУ», міг ухвалювати рішення про відчуження майна [PERSON] як ректором товариства. Даний доказ сторони захисту не спростований прокурором та додатково доводить невинуватість [PERSON] у вчиненні злочину щодо відчуження майна в м. Луцьку по вул. Сагайдачного,6. Згідно ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення. Однак час, спосіб та обставини вчинення, що викладені у обвинувальному акті, в порядку ст.92 КПК України, не доведені належними та допустимим доказами ні слідчим під час досудового розслідування, ні прокурором під час судового розгляду. Аналізуючи докази, на підставі яких стороною обвинувачення обґрунтовується обвинувачення [PERSON] з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, їх достатності та взаємозв»язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що вони є суперечливими, здобутими із порушенням встановленого порядку та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Згідно ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов»язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Приймаючи рішення про виправдування обвинуваченого [PERSON] за ст.365 ч.3 КК України, на підставі ч.1 п.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, суд виходить із того, що показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є, протиречивими, такими, що не підтверджуються належними, допустимими та достовірними письмовими доказами та документами, а тому, згідно Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не можуть бути прийняті судом до уваги. Наявність грубих порушень вимог чинного законодавства під час проведення слідчих дій безсумнівно вказує на упередженість досудового розслідування і бажання у будь-який спосіб здобути докази винуватості [PERSON] Речові докази, підлягають вирішенню у відповідності до ст.100 КПК України. Арешт, накладений на майно, а саме: приміщення, розташоване в [ADDRESS] (гуртожиток /А-4/, площа забудови 283,3 кв.м, об'єм будинку 3472 кв.м, житлова площа 478,1 кв.м., площа нежитлових приміщень 372,6 кв.м); приміщення розташоване в м. Луцьку, по вул. Сагайдачного (Тельмана), 6, (нежитлове приміщення /А-4/, загальна площа 4293,5 кв.м) згідно постанови слідчого від 28.05.2012 року - зняти.

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати невинуватим у пред»явленому обвинуваченні - за ст.365 ч.3 КК України та виправдати на підставі ч.1 п.1 ст.373 КПК України. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов»язання - скасувати. Арешт накладений на майно, а саме: приміщення, розташоване в [ADDRESS] (гуртожиток /А-4/, площа забудови 283,3 кв.м, об'єм будинку 3472 кв.м, житлова площа 478,1 кв.м., площа нежитлових приміщень 372,6 кв.м); приміщення розташоване в м. Луцьку, по вул. Сагайдачного (Тельмана), 6, (нежитлове приміщення /А-4/, загальна площа 4293,5 кв.м) - зняти. Речові докази: документи, які містяться в реєстраційній справі ТзОВ «Освіта - плюс» - повернути ТзОВ «Освіта-Плюс; -документи, які містяться в реєстраційній справі ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут МНТУ» - повернути ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут МНТУ»; -документи, які містяться в реєстраційних справах об`єктів нерухомості розташованих в м. Луцьку по вул. Сагайдачного, 6 та [ADDRESS], які передані на зберігання в камеру СУ УМВС України у Волинській області - повернути ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут МНТУ»; -документи, які містяться в банківських справах по розрахункових рахунках ТзОВ «Освіта - плюс», ТзОВ «ЛБТІ МНТУ», ВОБФ «Ліки», вилучені 16.07.2012, 06.08.2012, 21.09.2012, 27.09.2012, 12.10.2012 з банківських установ - залишити в матеріалах кримінального провадження. На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити [PERSON] та прокурору. Головуючий: /підпис/ Згідно з оригіналом. Суддя Луцького міськрайонного суду О.А.Калькова

Результат: closed