Вид судочинства: commercial
Суддя: Полякова К.В.
Дата ухвалення: 2022-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
Як зазначив позивач, між ним та відповідачем досягнуто усної домовленості щодо постачання товару, в межах якої позивачем поставлено, зокрема, наступний товар за видатковими накладними: № МБ-003670 від 10.09.2019 з податковою накладною №141 від 10.09.2019 на загальну суму 113,40 грн.; № МБ-004321 від 15.10.2019 з податковою накладною № 205 від 15.10.2019 на загальну суму 7 115,54 грн.; №МБ-004478 від 23.10.2019 з податковою накладною № 363 від 23.10.2019 на загальну суму 3 170,12 грн.; № МБ-004490 від 23.10.2019 з податковою накладною № 362 від 23.10.2019 на загальну суму 13 794,50 грн.; № МБ-004491 від 04.11.2019 з податковою накладною № 21 від 04.11.2019 на загальну суму 545,56 грн.; № МБ-004310 від 04.11.2019 на загальну суму 285,70 грн.; № МБ-004541 від 06.11.2019 з податковою накладною № 52 від 06.11.2019 на загальну суму 10 881,40 грн.; № МБ-004542 від 08.11.2019 з податковою накладною № 101 від 08.11.2019 на загальну суму 1 544,16 грн. Оскільки за відповідачем утворився борг за поставлений товар, позивач звертався до відповідача з претензією від 05.06.2020, однак останній погашення заборгованості не здійснив. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 181 ГК України (у редакції, чинній на дати здійснення спірних поставок товару) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 ЦК України). Згідно частини 1 статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до частини 1 статті 641 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на дати здійснення спірних поставок товару) пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частиною 2 статті 642 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладений договір поставки у спрощений спосіб, за яким позивач поставив товар на підставі видаткових накладних на загальну суму 37164,68 грн., який відповідач не оплатив. Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України). Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України). За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, обов`язок відповідача по оплаті товару виник після прийняття ним товару за відповідними видатковими накладними. Водночас, додані до матеріалів справи видаткові накладні № МБ-003670 від 10.09.2019, № МБ-004321 від 15.10.2019, №МБ-004478 від 23.10.2019, № МБ-004490 від 23.10.2019, № МБ-004491 від 04.11.2019, № МБ-004310 від 04.11.2019, № МБ-004541 від 06.11.2019, № МБ-004542 від 08.11.2019 не містять підпису зі сторони відповідача. Одночасно суд наголошує, що відповідно до вищевказаних видаткових накладних загальна вартість поставленого товару становить 37450,38 грн., проте позивач просить стягнути в межах даного позову суму боргу в розмірі 37164,68 грн., окрім боргу за видатковою накладною № МБ-004310 від 04.11.2019 на суму 285,70 грн. Судом враховано, що згідно з наданими до матеріалів справи рахунками на оплату та видатковими накладними за інший період, що не входить до позовного, відповідач здійснював оплату замовленого товару без підписання видаткових накладних. Отже, судом вважаються більш вірогідними надані позивачем докази щодо утворення між сторонами звичаю ділового обороту поставки та оплати товару у відповідний спосіб, а також щодо наявності у відповідача заборгованості за поставлений за спірними видатковими накладними товар на суму 37164,68 грн. До того ж, позивач направляв на адресу відповідача разом із претензією від 05.06.2020 видаткові накладні для підписання, що залишені відповідачем без підпису та без заперечень. Поряд із цим, судом разом із іншими доказами оцінені надані позивачем до матеріалів справи податкові накладні щодо спірної поставки товару. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18). За наведених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 37164,68 грн. Щодо вимоги про стягнення 11764,68 грн. пені, нарахованої на суму боргу в розмірі 37165 грн. за період з 06.09.2019 по 09.06.2021, суд зауважує наступне. Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою. За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Поряд із цим, за положеннями статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Як на підставу для нарахування пені, позивач посилався на пункт 8.1 договору поставки від 08.08.2019 № 10607. Проте, долучена до матеріалів справи копія договору поставки від 08.08.2019 № 10607 не містить підпису зі сторони відповідача. Судом враховано, що примірник договору поставки від 08.08.2019 № 10607 направлявся відповідачу для підпису разом із претензією від 05.06.2020, що залишена останнім без відповіді. У той же час, відповідно до частини 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частини 1, 2 статті 642 ЦК України). Разом із цим, у матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем відповіді про прийняття пропозиції позивача на укладення договору поставки від 08.08.2019 № 10607. Щодо тверджень позивача про вчинення відповідачем дій по виконанню даного договору шляхом прийняття товару та його часткової оплати, то суд наголошує на тому, що серед долучених до матеріалів справи рахунків на оплату, видаткових накладних та платіжних доручень не міститься посилання безпосередньо на договір поставки від 08.08.2019 № 10607. У виставлених позивачем рахунків на оплату значиться в графі «договір» - основний договір, а у видаткових накладних у відповідній графі вказані номери та дати рахунків на оплату. Дані рахунки також вказані відповідачем у призначеннях платежів у платіжних дорученнях, згідно з якими відповідач здійснював часткову оплату товару. Відтак, суд позбавлений можливості дійти безумовного висновку про прийняття відповідачем пропозиції про укладення договору поставки від 08.08.2019 № 10607, оскільки в наданих позивачем документах відсутні жодні посилання на здійснення поставки товару чи його оплати відповідачем саме на виконання вищевказаного договору. Зважаючи на те, що сторонами за порушення обов`язку зі своєчасної оплати наданих послуг (робіт) не погоджено нарахування пені в письмовій формі та законом відповідне забезпечення зобов`язання також не передбачене, вимога позивача про стягнення вказаної штрафної санкції з відповідача задоволенню не підлягає. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18. Крім того, позивачем нараховані 4253,70 грн. інфляційних втрат на суму боргу в розмірі 37165 грн. за період з вересня 2019 року по квітень 2021 року. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом. Із наданого позивачем розрахунку слідує, що позивач здійснює нарахування інфляційних втрат на всю суму боргу в розмірі 37165 грн., починаючи з 06.09.2019, у той час як остання спірна поставка товару здійснена 08.11.2019 року. Отже, суд дійшов висновку про необхідність здійснення арифметичного перерахунку інфляційних втрат на суми боргу, виходячи з дат поставки товару. За арифметичним перерахунком інфляційних втрат останні підлягають стягненню з відповідача в загальній сумі 3681,60 грн., а саме: за видатковою накладною № МБ-003670 від 10.09.2019 за період з 11.09.2019 по 30.04.2021 у розмірі 12,98 грн., № МБ-004321 від 15.10.2019 за період з 16.10.2019 по 30.04.2021 у розмірі 704,54 грн., №МБ-004478 від 23.10.2019 за період з 24.10.2019 по 30.04.2021 у розмірі 313,89 грн., № МБ-004490 від 23.10.2019 за період з 24.10.2019 по 30.04.2021 у розмірі 1365,86 грн., № МБ-004491 від 04.11.2019 за період з 05.11.2019 по 30.04.2021 у розмірі 54,02 грн., № МБ-004541 від 06.11.2019 за період з 07.11.2019 по 30.04.2021 у розмірі 1077,42 грн., № МБ-004542 від 08.11.2019 за період з 09.11.2019 по 30.04.2021 у розмірі 152,89 грн. Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10270 грн., то за відсутності передбачених частиною 2 статті 126, частиною 8 статті 129 ГПК України доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, суд наразі розподіл даних витрат не здійснює. У той же час, за положеннями частини 8 статті 129 ГПК України такі докази подаються протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (у разі розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження).

Резолютивна частина:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Міг." задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліга Буд Сервіс" (03189, м. Київ, вул. Академіка Вільямса, 6-д, оф.43; ідентифікаційний код 41236833) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міг." (49072, м. Дніпро, вул. Комунарівська, 255; ідентифікаційний код 38837864) 37164 (тридцять сім тисяч сто шістдесят чотири) грн. 68 коп. основного боргу, 3681 (три тисячі шістсот вісімдесят одну) грн. 60 коп. інфляційних втрат, а також 1743 (одну тисячу сімсот сорок три) грн. 43 коп. витрат зі сплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Суддя К.В. Полякова

Результат: partial