Вид судочинства: commercial
Суддя: Чонгова С.І.
Дата ухвалення: 2019-01-11 00:00:00+02

Обставини справи:
Позивач вказує, що 25.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Лайтінг Сістемс» та Дочірнім підприємством «Рітейл Центр» було укладено договір поставки №РЦ027388, відповідно до якого ТОВ «Смарт Лайтінг Сістемс» є постачальником та зобов’язується в порядку та на умовах, визначеним договором, та у відповідності з замовленням замовника – ДП «Рітейл Центр», поставити товар, а замовник зобов’язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар та оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених у специфікації. Поставка товару ТОВ «Смарт Лайтінг Сістемс» здійснюється з метою його оптово/роздрібної реалізації ДП «Рітейл Центр» через мережу магазинів «Фуршет». Згідно умов договору, вказаний договір набирає силу з моменту його підписання сторонами та діє до 30.12.20147. Позивач зазначає, що 30.12.2017 між сторонами була укладена додаткова угода про пролонгацію даного договору до 28.02.2018. На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар, що підтверджується, зокрема видатковими накладним: №243 від 31.10.2014 на суму 7995,17грн, №244 від 03.11.2014 на суму 3591,79грн; №265 від 15.12.2014 на суму 3847,68грн; №276 від 18.12.2014 на суму 3545,42грн; №277 від 18.12.2014 на суму 447,55грн; №32 від 12.02.2016 на суму 2484,36грн; №64 від 22.03.2016 на суму 977,40грн; №65 від 22.03.2016 на суму 2846,23грн; №93 від 06.04.2016 на суму 1652,04грн; №100 від 06.04.2016 на суму 1856,16грн; №104 від 06.04.2016 на суму 2671,78грн; №114 від 12.04.2016 на суму 2059,92грн; №115 від 12.04.2016 на суму 1855,80грн; №194 від 27.07.2016 на суму 1805,76грн; №243 від 23.09.2016 на суму 1876,54грн; №251 від 30.09.2016 на суму 1968,12грн; №254 від 30.09.2016 на суму 1897,42грн; №271 від 07.10.2016 на суму 2151,36грн; №273 від 07.10.2016 на суму 2084,62грн; №274 від 07.10.2016 на суму 1934,86грн; №82 від 26.05.2017 на суму 2222,50грн; №85 від 26.05.2017 на суму 2741,76; №86 від 26.05.2017 на суму 1495,73; №136 від 15.09.2017 на суму 1997,75грн; №181 від 24.11.2017 на суму 2100,17грн, копії яких містяться в матеріалах справи. Також, поставка товару позивачем відповідачу підтверджується накладними на вантаж відправника ТОВ «ТК «САТ», зокрема, № 999196561 від 10.06.2015; № 999196629 від 16.06.2015; №999196627 від 16.06.2015; № 999196626 від 16.06.2015; №999196625 від 16.06.2015; №999196624 від 16.06.2015; №999196622 від 16.06.2015; №999196621 від 16.06.2015; №999196618 від 16.06.2015; №999196617 від 16.06.2015; №999196670 від 19.06.2015; № 999196664 від 19.06.2015; №999196697 від 23.06.2015; №999196691 від 23.06.2015; №999196692 від 23.06.2015, з яким позивачем було укладено договір на перевезення вантажів №1446 від 02.01.2014, копії яких містяться в матеріалах справи. Окрім того, відповідачем було здійснено повернення залишку непроданого товару на адресу позивача, що підтверджується довіреностями, накладними на повернення, замовленнями на повернення, а також товарно-транспортними накладними ТОВ «ТК «САТ», копії яких містяться в матеріалах справи. Між сторонами були підписані акти перевірки розрахунків з 01.02.2017 по 28.02.2017; з 01.05.2017 по 31.05.2017; з 01.08.2017 по 31.08.2017; з 01.09.2017 по 30.09.2017; з 01.11.2017 по 30.11.2017; з 01.12.2017 по 31.12.2017, копії яких містяться в матеріалах справи. Так, позивач вказує, що відповідно до акту перевірки розрахунків за період з 01.12.2017 по 31.12.2017 заборгованість відповідача становить 55320,13грн, однак відповідачем сплачено за 2017 рік лише 26000,00грн, що підтверджується реєстром платіжних документів з 01.01.2017 по 31.12.2017. Як стверджує позивач, ним не одноразово направлялись листи на адресу відповідача з вимогою про сплату заборгованості, однак жодної відповіді відповідачем не надано. За період з 01.01.2018 по 23.10.2018 відповідачем було сплачено 5000,00грн, що підтверджується реєстром платіжних документів від 23.10.2018. Між сторонами було підписано акт перевірки розрахунків за період з 01.06.2018 по 30.06.2018, відповідно до якого заборгованість відповідача складає 31438,80грн, копія якого міститься в матеріалах справи. Позивач на адресу відповідача надсилав претензію №26/09/01 від 26.09.2018 про оплату заборгованості у розмірі 31438,80грн, яка отримана відповідачем 11.10.2018, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, копія якого міститься в матеріалах справи. Однак, відповіді на претензію відповідачем не надано, заборгованість не сплачена. Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов’язку оплатити поставлений товар та застосування до нього відповідальності, встановленої чинним законодавством за порушення відповідного зобов’язання. В силу ч. 2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При цьому, в силу ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Так, згідно ч. 4 ст.203 ЦК України, правочин (договір є правочином за змістом ч.2 ст.202 ЦК України) має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Факт укладення сторонами договору поставки підтверджується письмовими доказами – видатковими накладними, на яких містяться підписи та печатки сторін. Отже, зазначені накладні підтверджують виникнення між сторонами господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України. Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Правило, визначене відповідною нормою, також викладене у ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідачем не надано заперечень щодо позовних вимог позивача, або доказів щодо сплати заборгованості у розмірі 31438,80грн. За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача у даній справі щодо стягнення 31438,80грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення пені у розмірі 5429,87грн. В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України). Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки. Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Перевіривши розрахунок позивача, суд вважає його арифметично вірним та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 692,51грн та збитки від інфляції у розмірі 1531,43грн. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши розрахунок позивача інфляційних втрат та 3% річних за вказаний період, суд вважає його арифметично вірним та таким, що підлягає задоволенню. В силу ст. 129 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв’язку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 1762,00грн.

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити. 2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6-Г; ідентифікаційний код 38734018) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Лайтінг Сістемс» (21034, м. Вінниця, вул. М. Шимка, буд. 50; ідентифікаційний код 38189789) 31438,80грн заборгованості, 5429,87грн пені, 692,51грн 3% річних; 1531,43грн збитків від інфляції, а також 1762,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором. 3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили. Повний текст рішення складено 11.01.2019 Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України. Суддя С.І. Чонгова

Результат: granted