Вид судочинства: commercial
Суддя: Хилько Ю.І.
Дата ухвалення: 2008-01-11 00:00:00+02

Обставини справи:
Відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням електричної енергії регулюються Законом України "Про електроенергетику" від 16 жовтня 1997 року, главою 30 параграфом 3 Господарського кодексу України та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 5.2. “Правил користування електричною енергією”, затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.1996 року № 28, в редакції постанови НКРЕ України від 17.10.2005 року № 910, при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3). Умови договору про постачання електричної енергії, зазначені у додатку 3 та пунктах 5.5, 5.6, 5.7 цих Правил, є істотними та обов'язковими для сторін під час укладення договору про постачання електричної енергії. У відповідності до ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. Суб’єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов’язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Відповідно до ст. 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених ст. 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст. 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору. У відповідності до ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Відповідно до наказу Міністра вугільної промисловості України від 27.01.2007 року № 15 проводилась передача майна ДХК “Олександріявугілля” на баланс ВО “Бурвуглекомплекс” та при послідуючій реорганізації ВО “Бурвуглекомплекс” відповідно до наказу Міністра вугільної промисловості України від 15.03.2007 року № 71 вказане державне майно передано згідно до акту на баланс ДП “Бурвугілля”. Для забезпечення великого обсягу ремонтних робіт, спрямованих на відновлення видобутку вугілля, позивач має потребу в стабільному постачанні електричної енергії. Однак, відповідач ухиляється від укладання договору на постачання електричної енергії, посилаючись на п. 6.18 ПКЕЕ, згідно до якого обов'язковою умовою укладення договору з новим споживачем є розірвання договору із споживачем, який звільняє приміщення. Господарський суд вважає, що позивачем вибрано правильно спосіб захисту своїх прав, оскільки листування між сторонами спору (а.с. 10-12) та категорична відмова відповідача (лист № 3892/43 від 17.08.2007 року - а.с. 13) від укладення договору є достатнім доказом розгляду відповідачем пропозицій позивача про умови укладання договору, вказане листування відповідає вимогам ст.181 Господарського кодексу України щодо процедури усунення розбіжностей при укладанні господарських договорів та містить зауваження, які повністю відносяться до компетенції сторін. За приписом статті 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси суб'єктів господарювання захищаються, зокрема, шляхом установлення господарських правовідносин. Господарський суд вважає за необхідне захистити право позивача шляхом спонукання відповідача до укладення договору на постачання електричної енергії, тобто установити господарські правовідносини для отримання електричної енергії. Натомість, постачання електричної енергії відповідачем за фактично не діючим договором, господарським судом розцінюється як порушення відповідачем передбаченого законодавством порядку постачання електричної енергії та не може визнати в якості законного права відповідача, яке потребує захисту в судовому порядку, оскільки не є законним правом відповідача і у разі задоволення позовних вимог, відповідачу не буде спричинено будь-яких порушень його прав чи інтересів. При цьому господарським судом враховується, що відповідач не обґрунтовано відмовляв позивачу в укладанні договору на постачання електричної енергії, оскільки вказана стаття регламентує загальний порядок укладання господарських договорів, а для укладання договорів на постачання електричної енергії слід враховувати і норми спеціального законодавства, зокрема вимоги “Правил користування електричною енергією”, затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.1996 року № 28, в редакції постанови НКРЕ України від 17.10.2005 року № 910, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.11.2005 року за № 1399/11679 (в подальшому Правила). За приписом п.п. 1.9, 1.13 Правил постачальники електричної енергії за регульованим тарифом на закріпленій території не мають права відмовити споживачу або субспоживачу, електроустановки якого розташовані на цій території, в укладенні договору, за умови дотримання вимог законодавства України, зокрема цих Правил та інших нормативно- технічних документів. Укладення, внесення змін, подовження чи розірвання дії будь-якого із договорів здійснюються відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Згідно п. 5.3 Правил обов'язок надання на розгляд проекту договору про постачання електричної енергії покладається на постачальника, тобто відповідача по справі. Відповідачем необґрунтовано приводиться посилання на неіснуючу умову для укладення договору, зокрема припису п. 6.18 Правил, що у разі звільнення займаного приміщення споживач зобов'язаний повідомити постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та надати заяву щодо розірвання договору і в цей самий термін здійснити сплату всих видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення включно. Вказані вимоги відповідач міг застосувати до ДХК “Олександріявугілля”, а не до позивача по справі. Крім того, не відповідає фактичним обставинам справи і посилання на умову про звільнення приміщення. Натомість, відповідач не звертає увагу на те, що саме з новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, цих Правил та нормативно-технічних документів . Крім того, господарським судом звертається увага на ту обставину, що запропоновані відповідачем позивачу умови для укладення договору у вигляді визнання недійсним та про розірвання договору, укладеного між відкритим акціонерним товариством “Кіровоградобленерго” та Державною холдинговою компанією "Олександріявугілля", від імені якого діяв структурний підрозділ "Олександрійське райенергоуправління" не можуть бути виконані позивачем, оскільки позивач не є стороною за даним договором і врегулювання правовідносин між відповідачем та Державною холдинговою компанією "Олександріявугілля", від імені якого діяв структурний підрозділ "Олександрійське райенергоуправління" не стосується прав та охоронюваних законом інтересів позивача, який має право на самостійне укладення договору. Натомість, господарським судом враховується, що позивачем подано до суду докази, які підтверджують дії ДХК “Олександріявугілля” щодо припинення дії договору на споживання електричної енергії (лист № 218 від 07.07.2007 року, та № 451 від 26.11.2007 року) . Причому звернення голови ліквідаційної комісії в.о генерального директора ДХК “Олександріявугілля” до відповідача було ініційовано саме позивачем (лист № 03-918 від 15.11.2007 року). За приписом ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права і інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Поряд з цим, господарським судом враховується, що електроенергетика має стратегічне значення для стабільного функціонування економіки держави, засади організації та експлуатації енергосистем відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 92 Конституції України визначаються виключно законом, яким сьогодні є Закон України “Про електроенергетику”. Він окреслює правові, економічні та організаційні основи функціонування комплексу підприємств, що мають статус юридичних осіб та здійснюють виробничу, розподільчу, іншу діяльність з метою отримання прибутку на енергоринку. Тому юридична природа прав суб'єктів господарювання у цій сфері базується на загальній концепції договірних засад, закладеній у цивільному законодавстві. У відповідності до ст. 26 Закону України “Про електроенергетику” споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Відповідно до п. 5.2. “Правил користування електричною енергією”, затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.1996 року № 28, в редакції постанови НКРЕ України від 17.10.2005 року № 910, при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3). Умови договору про постачання електричної енергії, зазначені у додатку 3 та пунктах 5.5, 5.6, 5.7 цих Правил, є істотними та обов'язковими для сторін під час укладення договору про постачання електричної енергії. У відповідності до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. Пункт 1.9. Правил передбачає, що постачальники електричної енергії за регульованим тарифом на закріпленій території не мають права відмовити споживачу або субспоживачу електроустановки якого розташовані на цій території, в укладенні договору, за умови дотримання вимог законодавства України, зокрема цих Правил та інших нормативно-технічних документів. Відповідач не надав суду доказів того, що позивач не дотримується вимог будь-яких законів чи зазначених Правил. Господарським судом враховується, що відповідач є суб'єктом природної монополії на товарному ринку “Передача електричної енергії місцевими (локальними) електромережами” в територіальних межах Кіровоградської області з часткою 100 відсотків та займає монопольне становище на товарному ринку “Постачання електричної енергії за регульованим тарифом” в територіальних межах Кіровоградської області (в межах території, на якій розташовані діючі мережі) з часткою 100 %, однак ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу України не надає відповідачу права відмовитись від укладання договору з висуненням не передбачених законодавством умов та безпідставного припинення процедури укладання договору, укладання якого є обов'язковим за законом. Позивач неодноразово звертався до ВАТ “Кіровоградобленерго” з пропозиціями досудового врегулювання спору та укладання договору з енергопостачання на будь-яких умовах постачальника електричної енергії. При цьому ВАТ “Кіровоградобленерго” було надано та необхідний пакет документів. Однак, всупереч вимог Господарського кодексу України та Закону України “Про електроенергетику”, відповідач ігнорував право позивача укласти договір Зважаючи на вищевикладені обставини, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині зобов'язання відкритого акціонерного товариства “Кіровоградобленерго” укласти договір на постачання електричної енергії на основі типового договору, є обґрунтованими, законними, тому підлягають повному задоволенню та повністю відповідає нормам матеріального права, в тому числі - ст. 24 Закону України “Про електроенергетику”. У свою чергу, відповідно до п. 1.9 Правил користування електричною енергією, у редакції затвердженій постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 17.10.2005 року № 910, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 18.11.2005 року № 910, постачальники електричної енергії за регульованим тарифом на закріпленій території не мають права відмовити споживачу електричної енергії, електроустановки якого розташовані на цій території, в укладанні договору за умови дотримання вимог законодавства України. Зміст правових відносин, прав та обов’язків сторін визначається на основі типового договору (додаток № 3 до Правил користування електричною енергією). Відповідно до визначених п. 5 Правил користування електричною енергією умов укладання договору з позивачем у справі, відповідач заперечень не висуває, наявність договору з попереднім власником об’єктів електропостачання не може бути перешкодою для укладання договору з новим споживачем, а тому, при такому положенні, господарський суд вважає за необхідне зобов’язати відповідача укласти договір з позивачем у справі. Таку правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 21.06.2007 року у справі № 3/297. Зважаючи, що спір про зобов'язання укласти договір доведено до суду з вини відкритого акціонерного товариства “Кіровоградобленерго”,

Резолютивна частина:
Позов задовольнити повністю. Зобов'язати відкрите акціонерне товариство “Кіровоградобленерго” м. Кіровоград, проспект Комуністичний, 15, укласти з Державним підприємством по видобутку бурого вугілля "Бурвугілля", м. Олександрія Кіровоградської області договір на постачання електричної енергії на основі типового договору. Стягнути з відкритого акціонерного товариства “Кіровоградобленерго”, м. Кіровоград, проспект Комуністичний, 15, п/р 260033865, МФО 300506, КОД 23226362 на користь Державного підприємства по видобутку бурого вугілля "Бурвугілля", м. Олександрія Кіровоградської області, вул. Марії Козинець, 36, р/р 352400001003965, МФО 823016, КОД 24146085, судові витрати: держмито - 85 грн., витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу - 118 грн.” Наказ видати. Згідно ч. 3 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України. Дане рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленого законом порядку. Суддя Ю.І. Хилько

Результат: granted