Вид судочинства: administrative
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2026-01-01 00:00:00+02

Обставини справи:
До Тернопільського окружного адміністративного суду через представника адвоката Ковальчук Оксану Володимирівну надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якій позивач просить суд: - визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 17.10.2025 № 192650014548 [PERSON] у призначенні пенсії по інвалідності; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області повторно розглянути заяву [PERSON] від 09.10.2025 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи згідно записів трудової книжки [NUMBER] від 17.08.1991 з 15.09.1996 по 15.11.1996 та виправити помилки в реєстрі застрахованих осіб, що стосуються неправильного ПІП ( [PERSON] ), на [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що має право на призначення пенсії за інвалідністю у зв`язку з наявністю відповідного стажу та досягненням відповідного віку. Позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за інвалідністю, однак відповідач рішенням від 17.10.2025 №192650014548 відмовив в такому призначенні, не зарахувавши до страхового стажу періоду його роботи з 15.09.1996 по 15.11.1996, оскільки в трудовій книжці відсутні дата та номер наказу про звільнення. Крім того, відповідачем встановлено, що зазначене у реєстрі застрахованих осіб Єдиного Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування прізвище, ім`я та по-батькові не відповідають паспортним даним позивача. Не погоджуючись з відмовою в призначенні пенсії, позивач зазначає, що тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці, не можуть перекладатись на особу, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту її оформлення. Щодо невідповідності паспортних даних позивача відомостям Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то позивач вважає, що не може нести відповідальність за помилки у формуванні чи обробці інформації адміністратора реєстру. Ухвалою суду від 04.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 16.12.2025 від третьої особи Головного управління ПФУ в Тернопільській області до суду надійшли письмові пояснення, за змістом яких вимоги позивача вважає необґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що згідно вимог пенсійного законодавства стаж роботи позивача є недостатнім, а тому право на призначення пенсії за інвалідністю у нього відсутнє. За результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії, до страхового стажу не зараховано період його роботи з 15.09.1996 по 15.11.1996, оскільки відсутні дата та номер наказу на звільнення, що є порушенням пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58. Щодо невідповідності відомостей реєстру застрахованих осіб паспортним даним позивача, то представник третьої особи зазначає, що 18.11.2025 на підставі поданої позивачем анкети-звернення були внесені зміни до відомостей реєстру щодо прізвища, ім`я та по батькові позивача, а тому вимога про виправлення помилки є неактуальною. 24.12.2025 до суду надійшов відзив Головного управління ПФУ в Донецькій області на позовну заяву, у якому відповідач доводи позивача не визнає, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що згідно вимог пенсійного законодавства стаж роботи позивача є недостатнім, а тому право на призначення пенсії за інвалідністю у нього відсутнє. За результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії, до страхового стажу не зараховано період його роботи з 15.09.1996 по 15.11.1996, оскільки відсутні дата та номер наказу на звільнення, що є порушенням пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58. Крім того, при аналізі документів на момент подачі заяви про призначення пенсії (09.10.2025) встановлено, що в реєстрі застрахованих осіб Єдиного Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування зазначено ПІП ( [PERSON] ), що не відповідає паспортним даним позивача ( [PERSON] ). Проте, станом на поточну дату в персональній електронній обліковій картці застрахованої особи з РНОКПП [NUMBER] значиться ПІБ - [PERSON] . Інших заяв, у тому числі по суті, до суду не надходило. Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вказує наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , народився [INFO] , що підтверджується даними паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 22.04.2017 Чортківським РС УДМС України в Тернопільській області. (а.с.5) Згідно витягу №3101/25/14/В з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №3101/25/14/Р від 18.09.2025, [PERSON] , [INFO] , з 18.09.2025 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково. (а.с.8-9) 09.10.2025 [PERSON] через веб-портал звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення йому пенсії по інвалідності. Заява та додані до неї документи за принципом екстериторіальності розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким 17.10.2025 прийнято рішення №192650014548 про відмову у призначенні [PERSON] пенсії по інвалідності відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. (а.с.13) У вказаному рішенні відповідачем зазначено, що вік заявника на дату встановлення інвалідності становить 53 роки, страховий стаж складає 02 роки 03 місяці 24 дні, що є меншим за необхідні 13 років, визначені статтею 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки [NUMBER] від 17.08.1991 з 15.09.1996 по 15.11.1996, оскільки відсутня дата та номер наказу на звільнення, що є порушенням пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58. Крім того, при аналізі документів встановлено, що зазначено ПІП ( [PERSON] ) в реєстрі застрахованих осіб Єдиного Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не відповідає паспортним даним ( [PERSON] ), у зв`язку з чим необхідно надати анкету зміни даних в реєстр застрахованих осіб. Відповідно до розрахунку страхового стажу форми РС-право, складеного Головним управлінням Пенсійного фонду України Донецькій області, страховий стаж позивача становить 2 роки 03 місяці 24 дні. Вважаючи протиправним рішення територіального органу Пенсійного фонду щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності, позивач з метою захисту своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України. Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи. Група інвалідності, її причина, час настання та строк встановлюються за результатами медико-соціальної експертизи або оцінювання повсякденного функціонування особи - для повнолітніх осіб. (частина перша статті 31 Закону № 1058-IV) Згідно частини першої статті 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років. Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV) Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV) Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV) У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативі незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і тривалості перерв. За змістом положень статті 62 Закону № 1788-ХІІ та статті 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (у редакції, чинній на дату звернення за призначенням пенсії) (далі - Порядок №637). Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Згідно пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Системний аналіз наведених правових норм дає суду підстави вважати, що основним документом, який підтверджує наявність у особи стажу роботи, є трудова книжка. При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про періоди роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості. Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у рішенні 17.10.2025 № 192650014548 послалось на те, що страховий стаж [PERSON] становить 02 роки 03 місяці 24 дні, що є меншим за необхідні 13 років. При цьому, за результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів відповідачем не зараховано до страхового стажу [PERSON] період його роботи згідно записів трудової книжки [NUMBER] від 17.08.1991 з 15.09.1996 по 15.11.1996, оскільки відсутня дата та номер наказу на звільнення. Вирішуючи питання щодо правомірності відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача зазначеного періоду його роботи, суд вказує наступне. Положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" набрали чинності з 01.01.2004 і саме з цього часу законом передбачено обчислення пенсій за віком за даними, накопиченими на кожну застраховану особу в електронних базах даних системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України відповідно до звітів роботодавців, а саме за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У той же час, як було зазначено вище, частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. При цьому, згідно наведених вище положень Закону №1788-XII та Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. З матеріалів справи слідує, що надана позивачем копія трудової книжки серії [NUMBER] від 17.08.1991 містить, серед іншого, наступні записи про періоди трудової діяльності [PERSON] : - 15.09.1996 прийнятий до колгоспу ім. Леніна Синельниківського району Дніпропетровської області на роботу у галузь рослинництва по договору на підставі розпорядження від 15.09.1996 №216; - 15.11.1996 звільнений у зв`язку з закінченням строку дії договору. Кожен із цих записів засвідчений підписом уповноваженої особи голови колгоспу ім.Леніна, з проставленням відтиску печатки підприємства, щодо запису про прийняття на роботу вказаний документ, на підставі якого його внесено. Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58). Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Відповідно до пункту 2.3 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством. Згідно пункту 4.1. Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. При цьому для осіб працездатного віку необхідно вказати час, тривалість та місце проходження підвищення кваліфікації, яке пройшов працівник за останні два роки перед звільненням. У разі звільнення осіб, які працювали в селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором або припинення членства в селянському (фермерському) господарстві після відповідних записів у трудових книжках, зроблених головою селянського (фермерського) господарства, трудовий стаж у цьому господарстві підтверджується підписом керівника, заступника, іншої уповноваженої на це особи та завіряється печаткою місцевого органу державної виконавчої влади. Трудова книжка заповнюється одночасно українською та російською мовами і засвідчуються окремо обидва тексти. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. З системного аналізу вказаних вище норм слідує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником. Більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу працівника за спірний період. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України. Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Як слідує з матеріалів справи, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду його роботи та ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження його страхового (трудового) стажу. Незазначення дати та номеру наказу про звільнення у записі №10 в розділі "Відомості про роботу" при внесенні записів до трудової книжки при дотриманні усіх інших вимог щодо порядку оформлення запису, не є підставою для незарахування спірного періоду до страхового стажу позивача. Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а. Жодних інших зауважень (недоліків) до записів про трудовий стаж, що містяться у трудовій книжці позивача, відповідач у спірному рішенні не зазначив, а суд не встановив. Враховуючи, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоду його роботи з 15.09.1996 по 15.11.1996, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.10.2025 №192650014548 про відмову у призначенні пенсії [PERSON] є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне. Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду. Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України. Тому, зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із відмовою в призначенні пенсії позивачу з підстав неврахування певного періоду його роботи до страхового стажу, суд вважає, що зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію позивачу є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу. При цьому, встановлення пенсійному органу обов`язку зарахувати до страхового стажу позивача спірний період його роботи не є таким втручанням, оскільки відповідач протиправно не врахував записи трудової книжки позивача, позаяк судом визначено обов`язок пенсійному органу здійснити свої дискреційні повноваження відповідно до Закону № 1058 та Порядку №22-1. Таким чином, з огляду на обставини справи та дискреційні повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсій, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 09.10.2025 із зарахуванням до страхового стажу періоду його роботи згідно записів трудової книжки [NUMBER] з 15.09.1996 по 15.11.1996, а тому позовні вимоги в цій частині також слід задовольнити. Щодо вимог позивача про внесення виправлень до реєстру застрахованих осіб, то суд зазначає наступне. Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб. (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI) Згідно статті 20 Закону №2464-VI реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування і соціальними та іншими виплатами, передбаченими законодавством, та електронного реєстру листків непрацездатності, порядок організації ведення та надання інформації з якого встановлюється Кабінетом Міністрів України. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є податкові органи, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Зміни та уточнення вносяться до відомостей реєстру застрахованих осіб у порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення. Зміна до відомостей про прізвище, ім`я та по батькові особи на поточний момент, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дату народження, місце народження, стать, громадянство, освіту, серію (за наявності) та номер паспорта громадянина України, номер телефону, адресу місця проживання, а також до відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини другої цієї статті, може вноситися за заявою застрахованої особи в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення. Отже, Пенсійний фонд України та його територіальні органи є адміністратором реєстру застрахованих осіб, уповноваженим на його ведення та внесення відповідних змін. В оскаржуваному рішенні про відмову у призначенні пенсії від 17.10.2025 відповідач вказав, що при аналізі документів, поданих [PERSON] для призначення пенсії по інвалідності, встановлено невідповідність прізвища, імені та по батькові з відомостями реєстру застрахованих осіб, в якому відображено « [PERSON] ». Разом з тим, згідно письмових пояснень ГУ ПФУ в Тернопільській області, 18 листопада 2025 року згідно на підставі поданої позивачем анкети-звернення були внесені зміни до відомостей реєстру застрахованих осіб щодо прізвища, ім`я та по батькові позивача. Відповідач у відзиві на позовну заяву також зазначає, що станом на поточну дату в персональній електронній обліковій картці застрахованої особи з РНОКПП [NUMBER] значиться ПІБ - [PERSON] . Наведене також підтверджується долученим до пояснень третьої особи витягом з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування на ім`я [PERSON] , рнокпп [NUMBER] . Враховуючи, що територіальним органом Пенсійного фонду України відомості реєстру застрахованих осіб приведено у відповідність до паспортних даних позивача, тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача вчинити такі діє є неактуальними та задоволенню не підлягають. Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. (частина 8 статті 139 КАС України) Враховуючи, що спірні правовідносини пов`язані із захистом соціальних прав позивача, а спір виник внаслідок протиправного рішення відповідача, тому суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок його бюджетних асигнувань понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі. Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 6KKR-4U8M-RRUE від 29.11.2025. (а.с.3, зворот) Разом з тим, позовна заява подана представником позивача через систему «Електронний суд». Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Отже, позивач мав сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру у розмірі 968,96 грн (1211,20 грн. х 0,8). З огляду на викладене та

Резолютивна частина:
Позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №192650014548 від 17.10.2025 про відмову [PERSON] у призначенні пенсії по інвалідності. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу [PERSON] період його роботи згідно записів у трудовій книжці від 17.08.1991 [NUMBER] з 15.09.1996 по 15.11.1996. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву [PERSON] від 09.10.2025 про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

Результат: partial