Вид судочинства: commercial
Суддя: Мандриченко О.В.
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02

Обставини справи:
10.08.2021 між Публічним акціонерним товариством "Донбасенерго" (далі також- постачальник послуг з балансування, ППБ) та Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі також - оператор системи передачі, ОСП, ПрАТ "НЕК "Укренерго") укладено договір про участь у балансуючому ринку № 0112-04124 (далі також - договір) шляхом направлення позивачем заяви приєднання від 09.08.2021 № 01-1.1/01313 до вказаного договору, який є публічним, укладений сторонами з урахуванням статті 633 Цивільного кодексу України та розміщений на офіційному сайті відповідача. На момент приєднання ПАТ "Донбасенерго" до договору про участь у балансуючому ринку (10.08.2021) була чинною редакція договору, з урахуванням змін згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі також - НКРЕКП) № 234 від 15.02.2021. Наказами Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" від 31.01.2022 № 59, від 21.04.2022 № 160, від 16.05.2022 № 177, від 08.06.2022 № 234, від 08.12.2022 № 614, від 27.01.2023 № 57, від 20.10.2023 №598, від 08.07.2024 №392 було затверджено нові редакції договору про участь у балансуючому ринку. Позивач вказує, що у зв`язку з простроченням оплати придбаної балансуючої електричної енергії у період жовтень - грудень 2024 року, січень і квітень 2025 року Публічне акціонерне товариство "Донбасенерго" нарахувало на суми заборгованості відповідача 3% річних та інфляційних втрат. Як вказує позивач, станом на дату подання позову частина основної заборгованості відповідача була ним сплачена, а також припинила існування внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами на підставі двосторонніх актів зарахування зустрічних однорідних вимог. Оскільки часткова оплата заборгованості здійснена відповідачем з порушенням встановленого договором та Правилами ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307 (далі - Правила ринку) строку і частина заборгованості, строк оплати якої за договором настав, несплачена відповідачем, відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України у позивача наявні підстави для нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату балансуючої електричної енергії. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує, що: - ПрАТ "НЕК "Укренерго" може сплачувати позивачу кошти за балансуючу електричну енергію з поточного рахунку із спеціальним режимом використання лише за наявності коштів, що надійшли від учасників балансуючого ринку; - у діях ПрАТ "НЕК "Укренерго" відсутня вина в частині порушенні зобов`язання через наявність значної заборгованості учасників балансуючого ринку електричної енергії перед Відповідачем, через що на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання не накопичується достатньо коштів для розрахунку з позивачем; - відповідач не користується коштами, які мали бути сплачені на користь позивача, у зв`язку з чим вимога про стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат є безпідставною. Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом- ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Укладений між Позивачем та Відповідачем з урахуванням статті 634 ЦК України Договір, є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань та згідно статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Така плата за користування чужими коштами не є штрафною санкцією. Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії", розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку. Як встановлено судом, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на виконання умов договору позивачем, у період жовтень, листопад, грудень 2024 року, січень, квітень 2025 року, було надано послуги з балансування, що підтверджується актами купівлі-продажу балансуючої електричної енергії: № ППБ_02_2024_10_0112 від 31.10.2024; № ППБ_02_2024_11_0112 від 30.11.2024; № ППБ_02_2024_12_0112 від 31.12.2024; № ППБ_02_2025_01_0112 від 31.01.2025; № ППБ_02_2025_02_0112 від 28.02.2025; № ППБ_02_2025_03_0112 від 31.03.2025; № ППБ_02_2025_04_0112 від 30.04.2025, оформленими в порядку, передбаченому п.4.3. договору. Відповідно до п. 3.1. договору для розрахунків за цим Договором використовуються обсяги електричної енергії, купленої-проданої на балансуючому ринку ППБ. Згідно з положеннями п. 4.1. договору, формування ОСП декадних звітів ППБ, місячних звітів ППБ, забезпечення ППБ коштів на рахунку ескроу ППБ відповідно до них, формування актів та списання ОСП коштів з рахунків ескроу ППБ на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ОСП здійснюються відповідно до процедур та у строки, визначені Правилами ринку та цим Договором. Розділом VII Правил ринку визначені питання щодо здійснення розрахунків та платежів, у тому числі за балансуючу електричну енергію. Відповідно до п.7.7.1. глави 7.7 розділу VII Правил ринку, для забезпечення розрахунків з учасниками ринку, АР формує три декадні звіти та один місячний звіт для кожного розрахункового місяця. Декадні звіти відповідним учасникам ринку формуються АР на четвертий робочий день після останнього дня цієї декади. Місячні звіти відповідним учасникам ринку формуються АР на одинадцятий день місяця, наступного за розрахунковим місяцем. Відповідно до п.7.2.1 глави 7.2 розділу VII Правил ринку, АР через CУР на четвертий робочий день після завершення декади формує декадний звіт ППБ та надсилає на електронну адресу ППБ повідомлення про формування декадного звіту ППБ. Згідно з п.7.2.2 глави 7.2 розділу VII Правил ринку, для формування місячного звіту ППБ, АКО на дев`ятий календарний день місяця, наступного за розрахунковим, надає АР сертифіковані дані комерційного обліку за розрахунковий місяць. АР через СУР на одинадцятий календарний день місяця, наступного за розрахунковим, формує місячний звіт ППБ та надсилає на електронну адресу ППБ повідомлення про формування місячного звіту ППБ. З урахуванням даних місячного звіту ППБ оформлюється Акт купівлі-продажу балансуючої електричної енергії у порядку, встановленому договором про участь у балансуючому ринку. Розрахунки ППБ з ОСП й ОСП з ППБ за Договором за придбану у відповідному розрахунковому періоді балансуючу електричну енергію здійснюється відповідно до Правил ринку на підставі місячних звітів та відповідно до Акта купівлі-продажу балансуючої електричної енергії наступним чином. АР о 08:00 на третій робочий день з дня надсилання повідомлення про формування місячного звіту ППБ перераховує з рахунку ескроу ППБ на поточний рахунок із спеціальним режимом використання ОСП кошти в обсязі, достатньому для оплати ППБ балансуючої електричної енергії відповідно до Акта купівлі-продажу балансуючої електричної енергії. Якщо за результатами місячного звіту ППБ має відбутись списання для АР (нарахування для ППБ), АР на четвертий робочий день з дня надсилання повідомлення про формування місячного звіту ППБ перераховує з рахунку зі спеціальним режимом використання ОСП кошти на рахунок ППБ відповідно до Акта купівлі-продажу балансуючої електричної енергії (абз.6 п.7.2.2 глави 7.2 розділу VII Правил ринку). На виконання умов договору та норм Правил ринку позивачем відкрито рахунки умовного зберігання (ескроу), що підтверджується листом АТ «Державний ощадний банк України» від 10.07.2024 № 16/2-09/716. На підставі п.п. 7.2.2. п.7.2. Правил ринку, відповідачем у період жовтень 2024 - квітень 2025 сформувано у Системі управління ринком (СУР) місячні звіти щодо зобов`язань ППБ (ПАТ «Донбасенерго») для оплати за балансуючу електричну енергію за договором, які водночас містять інформацію щодо суми зобов`язань ОСП (НЕК «Укренерго») перед ППБ (ПАТ «Донбасенерго») зокрема: звіт 1111202400006 від 11.11.2024 за період 01.10.2024 - 31.10.2024, сума зобов`язань ОСП перед ППБ 13 847 778,59 грн; звіт 1112202400003 від 11.12.2024 за період 01.11.2024 - 30.11.2024, сума зобов`язань ОСП перед ППБ 63 156 165,14 грн; звіт 1101202500003 від 11.01.2025 за період 01.12.2024 - 31.12.2024, сума зобов`язань ОСП перед ППБ 10 968 595,75 грн; звіт 1102202500286 від 11.02.2025 за період 01.01.2025 - 31.01.2025, сума зобов`язань ОСП перед ППБ 9 451 707,95 грн; звіт 1103202500004 від 11.03.2025 за період 01.02.2025 - 28.02.2025, сума зобов`язань ОСП перед ППБ 0,00 грн; звіт 1204202500004 від 12.04.2025 за період 01.03.2025 - 31.03.2025, сума зобов`язань ОСП перед ППБ 0,00 грн; звіт 1105202500004 від 11.05.2025 за період 01.04.2025 - 30.04.2025, сума зобов`язань ОСП перед ППБ 570 846,35 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до пункту 7.7.4 глави 7.7 розділу VII Правил ринку в чинній редакції, яка діяла і на час укладення договору, оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка. В порушення норм абз.6 п.7.2.2 глави 7.2 та п.7.7.4 глави 7.7 розділу VII Правил ринку щодо строків оплати ОСП платіжного документа, а також в порушення умов пп.1 п. 5.4. договору, згідно з якими ОСП зобов`язується, крім іншого, здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату проданої ППБ балансуючої електричної енергії на умовах, визначених Правилами ринку та цим Договором, відповідач у період жовтень - грудень 2024 року, січень і квітень 2025 року свої зобов`язання за договором виконував неналежним чином, допустив прострочення оплати за придбану балансуючу електричну енергію. Станом на дату розгляду справи частина основної заборгованості була сплачена відповідачем, а також припинила існування внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами на підставі двосторонніх актів зарахування зустрічних однорідних вимог. Вказане підтверджується копіями платіжних інструкцій від 27.11.2024 №000000891 на суму 8 801 988,07 грн, від 27.12.2024 №000002599 на суму 20 021 103,68 грн, від 29.01.2025 №000002982 на суму 1 787 379,84 грн, а також актом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з Договорами від 10.08.2021 №0112-04124 та 10.08.2021 №0112-01124 від 11.12.2024, актом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з договорами від 10.08.2021 №0112-04124 та 10.08.2021 №0112-01124 від 16.01.2025. Оскільки часткова оплата заборгованості здійснена відповідачем з порушенням встановленого договором та Правилами ринку строку і частина заборгованості, строк оплати якої за договором настав, несплачена відповідачем, відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України у позивача наявні підстави для нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату балансуючої електричної енергії. Питання правомірності застосування норми пункту 7.7.4 Правил ринку щодо визначення дати, з якої можливо здійснювати нарахування 3% річних й інфляційних втрат на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати придбаної електричної енергії за договором про участь у балансуючому ринку, було предметом аналізу колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду під час перегляду в касаційному порядку справи № 910/9216/22 у подібних правовідносинах та у аналогічних відносинах у справі № 910/12499/23. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 01.12.2023 у справі № 910/9216/22, залишаючи в силі рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову ТОВ «ДТЕК Східенерго» про стягнення з ПрАТ «НЕК «Укренерго» 3% річних та інфляційних втрат за договором про участь у балансуючому ринку, відступив від раніше сформульованого Верховним Судом висновку у справі №910/9374/21 (на який посилався відповідач у даній справі у відзиві на позовну заяву, стверджуючи, що строки виконання зобов`язань з оплати не встановлені Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку, а тому посилання позивача на пункт 7.7.4 Правил ринку є помилковим), і зазначив наступне: "8.45. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що порядок розрахунків, передбачений пунктом 4.3 Договору застосовується при остаточному розрахунку, тобто у разі, невідповідності між сумами у виставлених згідно з Правилами ринку рахунках та вартістю фактично переданої електричної енергії за місяць, яку сторони підтверджують шляхом підписання відповідних актів. 8.46. Натомість суперечність між пунктами 4.2, 4.3 Типового договору про участь у балансуючому ринку (додаток 7 до Правил ринку) в редакції, що діяла до 07.05.2022, та пунктом 7.7.4 Правил ринку, відповідно до якого оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка, відсутня. 8.48. При цьому у постанові від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду вже вказував на те, що у розумінні положень Правил ринку (зокрема пункти 1.1.4, 1.1.2, 1.8.1, 1.11.1, 1.11.8, 5.11.1, 5.11.2, 5.28.1, 7.2.1, 7.7.4), з урахуванням змісту Договору (пункти 4.1, 4.5, 5.3, 5.4), направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється адміністратором розрахунків (АР) через систему управління ринком. Іншого порядку та способу направлення рахунків, ані Правилами ринку, ані умовами Договору не передбачено, а тому суд вважає належним їх направлення (формування) АР у системі управління ринком. Отже, відповідач, будучи одночасно АР та ОСП, перебуває в цілком різних самостійних статусах учасника ринку електричної енергії, має можливість не тільки отримувати рахунки та ознайомлюватись з їх змістом у момент виставлення таких рахунків у Системі, а й проводити розрахунки за ними". З огляду викладене, обов`язок у відповідача з оплати платіжного документа здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати заборгованості за балансуючу електричну енергію за період жовтень - грудень 2024 року, січень і квітень 2025 року. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013). Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за встановлений судом період прострочки відповідачем грошового зобов`язання вказує, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у розмірі 348 636,13 грн. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013). Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України. Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону, індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів. Згідно з листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань. Зазначені висновки підтверджуються рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу. Зазначене відповідає п. 6 наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів. При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат. Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу за період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за період прострочення який визначений позивачем, вказує, що такі позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 537 675,36 грн. Щодо доводів відповідача про те, що частиною 4 статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено спеціальний алгоритм розрахунків між постачальником послуг з балансування та оператором системи передачі, з урахуванням якого оператор системи передачі (відповідач) може сплачувати постачальникам послуг з балансування (у тому числі позивачу) вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка зі спеціальним режимом використання, умовою проведення таких розрахунків є наявність коштів на рахунку зі спеціальним режимом використання, що надійшли від учасників балансуючого ринку. Відповідно до частини 4 статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» (в редакції чинній на час укладення та дії Договору) постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, в яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в уповноважених банках. Кошти з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оператора системи передачі перераховуються відповідно до правил ринку на: 1) поточні рахунки постачальників послуг з балансування та сторін, відповідальних за баланс, крім електропостачальників; 2) поточні рахунки із спеціальним режимом використання електропостачальників; 3) поточний рахунок оператора системи передачі. З метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування під час врегулювання системних обмежень оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок із спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунка. Нормами частини 4 статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що з метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок із спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунка. При цьому положення Договору не містять будь-яких застережень щодо використання Відповідачем поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, та, відповідно, умови про розрахунок за продану електричну енергію для балансування лише з такого рахунку та/або за умови наявності коштів на такому рахунку. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21 (пункт 17.20). Твердження відповідача про відсутність в його діях вини в частині допущення прострочення виконання грошового зобов`язання є неспроможними, оскільки вказані обставини не впливають на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання, а наявність особливого алгоритму розподілу коштів на спеціальних рахунках, впровадженого у зв`язку з особливістю здійснення розрахунків на ринку електричної енергії, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/6635/21, від 15.06.2022 у справі №910/6639/21, від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, від 18.10.2022 у справі №910/6578/21,у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21. Крім того, за умовами укладеного сторонами договору саме відповідач (як оператор системи передачі) взяв на себе зобов`язання здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату проданої постачальником послуги з балансування (позивачем) балансуючої електричної енергії на умовах, визначених Правилами ринку та договором (пункт 5.4. договору). Посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, а у зв`язку з порушеннями учасниками ринку своїх зобов`язань перед відповідачем, не може бути взято до уваги судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати послуг. Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача. Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України). Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99 від 27 вересня 2001 року). Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16. З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як законодавчо необґрунтовані та безпідставні.

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити повністю. 2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25, ідентифікаційний код 00100227) на користь Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" (84306, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Тихого Олекси, буд. 6, ідентифікаційний код 23343582) 537 675 (п`ятсот тридцять сім тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн 36 коп. інфляційних втрат, 348 636 (триста сорок вісім тисяч шістсот тридцять шість) грн 13 коп. 3% річних та 10 635 (десять тисяч шістсот тридцять п`ять) грн 74 коп. витрат по сплаті судового збору. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повний текст рішення складено 08.01.2026. Суддя О.В. Мандриченко

Результат: granted