Вид судочинства: commercial
Суддя: Нечай О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02

Обставини справи:
Між Національним Заповідником "Києво-Печерська Лавра" (далі - споживач) та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі - постачальник) укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" № 36 (далі - Договір). Додатковою угодою № 1 від 29.12.2021 до Договору сторони встановили, що обсяг постачання електричної енергії у період 01.12.2021 - 31.12.2021 становить 50 653 кВт*год. Сторонами також погоджено, що Договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України з 01.12.2021 та діє по 31.12.2021, а в частині постачання електричної енергії по 31.12.2021 (включно), але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. Відповідно до Акту купівлі-продажу електроенергії 016677 від 29.12.2021 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято електроенергію обсягом 50 653,00 кВт*год. вартістю 335 971,62 грн. 30.12.2021 відповідачем було перераховано позивачу плату за поставлену електроенергію в повному обсязі, що визнається позивачем та підтверджується наданою ним банківською випискою. 31.01.2022, на підставі звіту Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі", позивач склав Акт купівлі-продажу електроенергії №020132, згідно з яким відповідач в січні 2022 року спожив електричну енергію обсягом 2 026,00 кВт*год. вартістю 11 293,21 грн. На підставі вищевказаного Акту позивачем направлено відповідачу рахунок №000020073260/08/О01/27610 від 22.02.2022 на суму 11 293,21 грн. З огляду на те, що відповідач не розрахувався з позивачем за спожиту електричну енергію, позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 11 293,21 грн заборгованості, 2 872,78 грн інфляційних втрат та 3 627,51 грн 15% річних. Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За загальним правилом договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (частини 2, 5 статті 633 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (частини 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України). Законодавством України, зокрема положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" та ПРРЕЕ, врегульовано відносини між учасниками роздрібного ринку електричної енергії, а також встановлено окремий порядок укладення договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії". Так, частиною 6 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті. Відповідно до частини 11 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" має повідомити споживачу умови постачання, ціни на електричну енергію, а також про право споживача на вибір електропостачальника. Постачальник "останньої надії" зобов`язаний оприлюднити зазначену інформацію на своєму офіційному веб-сайті. Відповідно до положень частин 8, 9 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", пункту 3.4.4 глави 3.4 розділу III ПРРЕЕ, які кореспондуються з умовами, що зазначені в Комерційній пропозиції № 5 від 08.10.2023 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії", яка є Додатком 1 до Договору, постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу. Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу. Тобто, законодавством встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" укладається на підставі дій споживача - споживання електричної енергії (акцепт договору) без договору з іншим електропостачальником. У такому разі договір вважається укладеним (момент укладення договору) з постачальником "останньої надії" у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Відповідно до положень пункту 4.12 розділу IV ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Факт споживання електричної енергії споживачем підтверджується даними комерційного обліку (обсяги), що надає постачальнику "останньої надії" оператор системи розподілу/передачі шляхом надання Звіту про фактичне споживання електричної енергії споживачами постачальника за розрахунковий період. Згідно з частиною 3 статті 58 Закону України Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Судом встановлено факт укладення Договору між відповідачем та постачальником "останньої надії", який набрав чинності за фактом початку споживання електричної енергії з 01.12.2021. Водночас, сторонами погоджено строк дії Договору до 31.12.2021, а в частині постачання електричної енергії - до 31.12.2021 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. Станом на 31.12.2021 обов`язки позивача з постачання електричної енергії в погодженому обсязі - 50 653,00 кВт*год. виконані повністю, що не заперечується сторонами справи. Відповідачем також повністю виконано зобов`язання з оплати поставленої електричної енергії вартістю 335 971,62 грн. Відтак укладений сторонами Договір припинив свою дію 31.12.2021. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що в січні 2022 року, починаючи з 01.01.2022 відповідач спожив поставлену ним електричну енергію в обсязі 2026 кВт*год. вартістю 11 293,21 грн. У свою чергу, відповідач заперечує проти факту споживання ним електричної енергії, поставленої постачальником "останньої надії" в січні 2022 року, та зазначає, що 04.01.2022 ним укладено Договір №1 про постачання електричної енергії споживачу з іншим постачальником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті", та сплачено за поставлену останнім в січні 2022 року електричну енергію 475 627,88 грн, на підставі Акту прийому-передачі електричної енергії №62 від 18.02.2022. Судом встановлено, що виставлений позивачем рахунок №000020073260/08/О01/27610 від 22.02.2022 на суму 11 293,21 грн сформований на підставі Звіту щодо фактичного споживання електричної енергії за точками комерційного обліку споживачів постачальника "останньої надії" ДПДЗ "Укрінтеренерго" за січень 2022 року. Відповідно до п. 6.2 глави 6 Тимчасового порядку визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, що затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.12.2018 № 2118, до 8 числа М+1 ОСР/НЕК на підставі фактичних обсягів надходження електричної енергії (споживання електричної енергії "брутто") до електричних мереж та фактичного корисного відпуску електричної енергії по кожному споживачу за місцем провадження господарської діяльності з розподілу/передачі електричної енергії ОСР/НЕК формують: фактичні (звітні) значення ТВЕ ОСР у М (формує ОСР); фактичні (звітні) обсяги купівлі електричної енергії по кожному електропостачальнику у М, у т. ч. з розбивкою по групі "а" та групі "б"; фактичний (звітний) корисний відпуск електричної енергії у М по кожному споживачу; погодинні обсяги купівлі електричної енергії по кожному електропостачальнику у М. Зі змісту наведеного звіту оператора системи розподілу вбачається, що в січні 2022 року відповідач споживав електричну енергію, поставлену позивачем, за точками комерційного обліку з ЕІС-кодами №62Z65050740760 та №62Z41627663634 в обсязі 2 016,00 кВт*год та 10,00 кВ*год відповідно. Водночас, зі змісту укладеного між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" Договору №1 від 04.01.2022 вбачається, що місце постачання товару, в тому числі ЕІС-коди точок комерційного обліку об`єктів споживача визначено у Додатку 1 до договору. Судом встановлено, що серед визначених Додатком 1 до Договору №1 від 04.01.2022 ЕІС-кодів точок комерційного обліку об`єктів споживача відсутні ЕІС-коди №62Z65050740760 та №62Z41627663634, за якими здійснювалось постачання електричної енергії позивачем у січні 2022 року. Відтак, суд вважає неспростовним факт споживання відповідачем електричної енергії, що була поставлена позивачем як постачальником "останньої надії" у січні 2022 року, у повідомлених оператором системи розподілу - Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Київські електромережі" обсягах. Суд звертає увагу, що електропостачальник "останньої надії" не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу (що не перевищує 90 днів) і такий договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії. Тобто такий договір укладається автоматично з моменту початку постачання електричної енергії і діє протягом строку, що не перевищує 90 днів. У випадку повторного початку фактичного постачання електричної енергії споживачу внаслідок настання обставин, визначених у частині першій статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", відбувається нове приєднання до публічного договору постачання електричної енергії на новий обмежений строк. У цьому контексті також необхідно враховувати те, що попри збереження обов`язку здійснення розрахунків між сторонами за попереднім договором, укладеним із постачальником "останньої надії", фактичне нове приєднання до публічного договору постачання електричної енергії призводить до виникнення нових договірних відносин, які стосуються іншого строку, обсягів та зобов`язань. Так, зміст статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" жодним чином не вказує на безакцептне поновлення попередніх договірних відносин з постачальником "останньої надії", а навпаки зумовлює необхідність кожного разу укладати новий договір із постачальником "останньої надії". У свою чергу, наявність заборгованості за попереднім договором не може бути автоматично перенесена на нові договірні відносини, у тому числі з урахуванням необхідності дотримання порядку щодо своєчасного повідомлення про припинення відповідного постачання електроенергії. Оскільки укладений між позивачем та відповідачем Договір припинив свою дію 31.12.2021, суд дійшов висновку, що постачання відповідачу електричної енергії постачальником "останньої надії" в січні 2022 року відбувалось на підставі нового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", який набрав чинності за фактом початку споживання електричної енергії відповідачем з 01.01.2022. Водночас, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлену в січні 2022 року електричну енергію, на умовах визначених Договором, який припинив свою дію до початку заявленого періоду. Суд враховує, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правовими ж підставами позову є зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Згідно з ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд зобов`язаний керуватись виключно тими обставинами, на які посилається позивач, як на підстави свого позову. В позовній заяві відсутні посилання на умови постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" в січні 2022 року. Позивачем також не надано ані укладеного з відповідачем договору про постачання електричної енергії, який був би чинним станом на січень 2022 року, ані Комерційної пропозиції для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії", що була чинна в зазначений період. Оскільки заявлені позивачем вимоги обґрунтовуються умовами Договору, який припинив свою дію, а заяву про зміну підстав позову в порядку ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу останнім не подано, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 2872,78 грн інфляційних втрат та 3627,51 грн 15 % річних. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заявляючи до стягнення 15% річних, позивач посилається на умови п. 7.4 Комерційної пропозиції №5, що є додатком 1 до Договору, яким визначено, що споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання. Відтак позивач вказує, що сторони передбачили більший розмір процентів річних, ніж вказаний у ст. 625 Цивільного кодексу України. Окрім того, позивач посилається на п. 7.1 Договору, відповідно до якого постачальник має право отримувати відшкодування збитків від споживача, що понесені постачальником у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, відповідно до умов договору та чинного законодавства. Оскільки судом встановлено, що дію Договору було припинено 31.12.2021, суд дійшов висновку, що припиненими є всі його умови, в тому числі й п. 7.1 Договору та додаток 1 до нього. Оскільки внаслідок спливу строку дії Договору було припинено всі господарські зобов`язання сторін, що виникли на його підставі, в тому числі обов`язок відповідача зі сплати боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцяти процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання, правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 15% річних, нарахованих на суму заявленої до стягнення заборгованості після припинення дії Договору, також відсутні. Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Підсумовуючи вищенаведене, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову. Витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 3 028,00 грн покладаються на позивача у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Резолютивна частина:
1. В позові відмовити. 2. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3 028,00 грн покласти на позивача. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено 13.01.2025 Суддя О.В. Нечай

Результат: denied