Вид судочинства: commercial
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02

Обставини справи:
Судом встановлено, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/21232/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Альтера". Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 у справі № 910/21232/16 судом затверджено звіт ліквідатора; Затверджено ліквідаційний баланс банкрута; Головному управлінню Державної податкової служби у м. Києві знято банкрута - Товариство з обмеженою відповідальністю "СВ Альтера" з податкового обліку; Ліквідовано банкрута - Товариство з обмеженою відповідальністю "СВ Альтера" як юридичну особу в зв`язку з банкрутством. Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією проведено державну реєстрацію припинення - Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Альтера" як юридичної особи та внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запис про проведення державної реєстрації припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Альтера" як юридичної особи не пізніше наступного робочого дня з дати надходження ухвали; Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню; Затверджено звіт про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому Носань Наталії Сергіївні за період виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Альтера" з 03.04.2017 по 31.12.2021 в розмірі 518 983,00 грн., здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за період з 03.04.2017 по 31.12.2021 в розмірі 12 781,99 грн.; Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на користь арбітражного керуючого Носань Наталії Сергіївні (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 548 від 10.04.2013; 18000, м. Черкаси, вул. Сумгаїтська, буд. 7; РНОКПП [NUMBER] ) основну грошову винагороду та відшкодування витрат за період виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Альтера" в розмірі 531 145,47 грн. Видано наказ; Копію ухвали направлено державному реєстратору боржника для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи відповідно до ч. 5 ст. 39 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»; Копію ухвали направлено сторонам, ліквідатору, державній виконавчій службі за місцем знаходження боржника та зазначеним вище державним органам і установам для виконання; Провадження у справі № 910/21232/16 закрито. Дію мораторію припинено. Позивач зазначає, що отриманий наказ направлений для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві де знаходиться на виконанні по теперішній час. Листом № 07.06-2/1384 від 02.02.2023 ГУ ДКСУ у м. Києві повідомило позивачеві наступну інформацію: «У головному управлінні Казначейства перебуває на виконанні наказ Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 по справі № 910/21232/16 про стягнення з Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на користь арбітражного керуючого Носань Н.С. грошової винагороди та відшкодування витрат за період виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Альтера" в розмірі 531 145,47 грн. Станом на 02.02.2023 по ГШУ ДПС у м. Києві за КПКВК 3507090 для проведення безспірного списання за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» відкриті асигнування відсутні». Крім того, листом №12053/6/26-15-10-04-09 від 22.02.2023 ГУ ДПС у м. Києві повідомило позивача про те, що головним розпорядником коштів на 2023 рік за КПКВК 3507090 «Виконання судових рішень на користь фізичних та юридичних осіб» по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» передбачено 7 620 400,00 грн. але їх фінансування не здійснено, через що вищевказаний борг не виплачений. Позивач зазначає, що борг Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві перед арбітражною керуючою Носань Н.С. в сумі 531 145,47 грн. на дату подачі позовної заяви до суду залишився не погашеним. Оскільки Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві порушено строки виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 у справі № 910/21232/16, позивачем, на підставі статей 533-535, 625 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення 60 175,94 грн., з яких: 49 611,24 грн. - інфляційних втрат (період з 01.09.2022 по 30.04.2022) та 10 564,70 грн. (період з серпня 2022 по квітень 2023) - 3% річних, що і стало підставою звернення до суду з відповідним позовом до відповідача. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено в статті 16 Цивільного кодексу України. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/21232/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Альтера". Крім того, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 у справі № 910/21232/16 судом затверджено: звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута; Головному управлінню Державної податкової служби у м. Києві доручено зняти ТОВ "СВ Альтера" з податкового обліку. Печерській районній у м. Києві державній адміністрації доручено провести державну реєстрацію припинення ТОВ "СВ Альтера" як юридичної особи в зв`язку з банкрутством. Затверджено звіт про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому Носань Наталії Сергіївні за період виконання повноважень ліквідатора ТОВ "СВ Альтера" з 03.04.2017 по 31.12.2021 в розмірі 518 983,00 грн., здійснення та відшкодування витрат арбітражного керуючого за період з 03.04.2017 по 31.12.2021 в розмірі 12 781,99 грн та стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби на користь арбітражного керуючого Носань Наталії Сергіївні (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 548 від 10.04.2013; 18000, м. Черкаси, вул. Сумгаїтська, буд. 7; РНОКПП [NUMBER] ) основну грошову винагороду та відшкодування витрат за період виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Альтера" в розмірі 531 145,47 грн. Провадження у справі № 910/21232/16 закрито. Дію мораторію припинено. Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем за період з 01.09.2022 по 30.04.2023 за невиконання грошового зобов`язання, яке виразилось у несплаті позивачу по ухвалі Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 у справі № 910/21232/16 грошової винагороди у розмірі 531 145,47 грн. за період виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Альтера", понесених в ліквідаційній процедурі витрат. За приписами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц. Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України, а відтак, приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України). Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" установлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання. За нормами Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державне підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Вказаним законом також визначено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. Так, статтею 3 цього Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон про виконавче провадження) рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Таке положення отримало нормативне продовження в частині 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI, зокрема виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Частини 2 та 4 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачають, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду; перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з пунктом 3 Положення про Державну казначейську службу України основними завданнями Казначейства є: реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів; внесення на розгляд міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах. Пунктом 9 Положення про Державну казначейську службу України передбачено, що Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком № 845 (порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845). За правилами пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Міністерства фінансів України, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Наведений пункт прийнято в розвиток абзацу 2 підпункту 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, відповідно до якого «рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень». Аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку про те, що Казначейство є встановленою Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" особою на здійснення гарантованого державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених цим Законом випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, до органів Казначейства стягувачами (стягувачі - фізичні та юридичні особи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів (пункт 2 Порядку); подаються на виконання виконавчі документи, у справах: - про стягнення коштів з боржників (боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства (пункт 2 Порядку) - до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник; - про стягнення надходжень бюджету (податків, митних платежів, судового збору, обов`язкових зборів та інших платежів) - до органу Казначейства, в якому на рахунки зараховані зазначені надходження бюджету; - про бюджетне відшкодування ПДВ - до органу Казначейства за місцем реєстрації платника податку в органі державної податкової служби. Пунктом 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджеті визначено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: - заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); - оригінал виконавчого документа; - судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); - оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету). У листі № 07.06-2/1384 від 02.02.2023 Державна казначейська служба України у м. Києві повідомило позивача про наявність на виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 29.08.2022 по справі № 910/21232/16 про стягнення з Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на користь арбітражного керуючого Носань Н.С. грошової винагороди та відшкодування витрат за період виконання повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Альтера" в розмірі 531 145,47 грн, але проінформувала, що для проведення безспірного списання за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» відкриті асигнування відсутні. Крім того, Головне управління ДПС у м. Києві листом №12053/6/26-15-10-04-09 від 22.02.2023 повідомило позивача про те, що головним розпорядником коштів на 2023 рік за КПКВК 3507090 «Виконання судових рішень на користь фізичних та юридичних осіб» по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» передбачено 7 620 400,00 грн. але їх фінансування не здійснено, через що вищевказаний борг не виплачений. Проаналізувавши позовні вимоги з документальними доказами, наданими в їх обґрунтування, з яких вбачається, що наказ Господарського суду по справі № 910/21232/16 фактично знаходиться на виконанні, але відсутня інформація щодо дати надходження вказаного документа до Державної казначейської служби України у м. Києві, положення статті 625 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення 49 611,24 грн. - інфляційних втрат та 10 564,70 грн. - 3% річних задоволенню не підлягає. Згідно з частини 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Належних та достовірних доказів на спростування обставин, викладених відповідачем, позивач суду не надав. Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судовий збір за розгляд справи відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача. Радою Суддів України затверджено Рішення № 23 від 05.08.2022 "Про затвердження рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану" відповідно до якого, у керівників організацій, установ, підприємств та інших роботодавців має бути відпрацьований чіткий та зрозумілий алгоритм дій на випадок повітряної тривоги або інших сповіщень про небезпеку, які надходять від органів управління цивільного захисту, а у разі відсутності поблизу відповідних захисних споруд чи неможливості забезпечити надійний захист працівників у робочих приміщеннях, приймати рішення стосовно переведення працівників на дистанційну форму роботи. З урахуванням Рішення Ради Суддів України № 23 від 05.08.2022, інтенсивністю повітряних тривог у місті Києві протягом липня - грудня 2023 року та загрозою ракетних ударів, судді та працівники суду змушені припиняти робочий процес та слідкувати у найближче укриття, яке розташоване за адресою: бульвар Тараса Шевченка, станція метро «Університет». Враховуючи викладене, це значним чином вносить корективи у роботу суду та вищевказане впливає на дотримання строків під час розгляду справ у Господарському суді міста Києва. Отже, беручи до уваги особливості режиму роботи суду, зважаючи на вищезазначені обставини, термін перебування судді Приходько І.В. на лікарняному, повний текст судового рішення по справі № 910/9579/23 виготовлено 08.01.2024. На підставі викладеного та

Резолютивна частина:
1. У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Носань Наталії Сергіївни до Державної податкової служби України про стягнення 60 175,94 грн. - відмовити. 2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України. Повний текст рішення складено та підписано 08.01.2024. Суддя І.В. Приходько

Результат: denied