Вид судочинства: administrative
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2022-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
На адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Хлібодарівської сільської територіальної громади Волноваського району Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Хлібодарівської сільської територіальної громади від 14.04.2021 року №УІІІ/4-116 «Про відмову в наданні земельних ділянок в оренду із земель комунальної власності та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне. Рішенням Зачатівської сільської ради від 17.04.2013 року №УІ/30-157 йому було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою для передачі в оренду земельної ділянки. Іншим рішенням Зачатівської сільської ради від 21.11.2014 року №УІ/39-207 внесено зміни до рішення. А саме, рішення викладене у наступній редакції «Надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 10 років загальною площею 2 га ріллі із земель резерву розвитку населеного пункту с-ща Зачатівка для ведення городництва. Відповідний проект землеустрою було розроблено та був погоджений експертом державної експертизи та отримав відповідний позитивний висновок від 20.10.2020 року № 20332/82-20. Після погодження проекту землеустрою земельна ділянка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі від 09.03.2021 року за кадастровим номером 1421582000:04:000:0030. 25.10.2020 року створено Хлібодарівську сільську територіальну громаду, яка набула право розпорядження землями населеного пункту Зачтівка. 11.03.2021 року позивач подав до Хлібодарівської сільської територіальної громади заяву у якій просив затвердити проект землеустрою земельної ділянки та передати її йому в оренду. 14.04.2021 року Хлібодарівська сільська територіальна громада прийняла рішення № УІІІ/4-16 «Про відмову у наданні земельних ділянок в оренду із земель комунальної власності». У рішенні зазначено що підставою відмови є відсутність висновку державної експертизи землевпорядної документації. Позивач вважає це рішення протиправним та таким що порушує його права з тих підстав що відповідно до вимог закону обов`язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Отже даний проект землеустрою може підлягати обов`язковій державній експертизі лише у випадку якщо землі віднесені до особливо цінних. Відповідач у своєму рішенні не зазначив що вважає землі особливо цінними і з яких підстав. Позивач вважає що саме під час погодження проекту землеустрою відповідний орган виконавчої влади має право відмовити у його погоджені, зокрема, з підстав невідповідності його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. З урахуванням викладеного просить суд: Визнати протиправним та скасувати рішення Хлібодарівської сільської територіальної громади № УІІІ/4-16 «Про відмову у наданні земельних ділянок в оренду із земель комунальної власності». Зобов`язати Хлібодарівську сільську територіальну громаду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] для городництва із земель сільськогосподарського призначення Зачатівської сільської ради (в межах населеного пункту селища Зачатівка) Волноваського району Донецької області та передачу в оренду земельної ділянки кадастровий номер 1421582000:04:000:0030 площею 2,000 га. Відповідач своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався і відзив до суду не надав. Згідно із ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з виявленими недоліками. 01 листопада 2021 року позивач усунув виявлені недоліки та надав до суду відповідні документи. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначене судове засідання на 02 грудня 2021 року. 02 грудня 2021 року суд відклав розгляд справи на 04 січня 2022 року. 04 січня 2022 року позивач в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Представник відповідача 04 січня 2022 року в судове засідання не з`явився. Був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи. Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Позивачем у справі є [PERSON] [INFO] який є громадянином України відповідно до паспорту серія [NUMBER] виданого Волноваським РВ УМВС України в Донецькій області 27 липня 1999 року. РНОКПП [NUMBER] . Відповідачем є Хлібодарівська сільська територіальна громада Волноваського району Донецької області яка є юридичною особою код ЄДРПОУ 03331393 та суб`єктом владних повноважень. Рішенням Зачатівської сільської ради Волноваського району Донецької області від 17.04.2013 року №УІ/30-157 був наданий дозвіл [PERSON] на розробку технічної документації земельної ділянки загальною площею 2,00 га ріллі із земель резерву розвитку населеного пункту селища Зачатівка для ведення городництва (а.с.18, 43). Рішенням Зачатівської сільської ради Волноваського району Донецької області від 21.11.2014 року №УІ/39/207 був були внесені зміни до рішення Зачатівської сільської ради Волноваського району Донецької області від 17.04.2013 року №УІ/30-157 та викладено в наступної редакції «Надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 10 років загальною площею 2,00 га ріллі із земель резерву розвитку населеного пункту селища Зачатівка для ведення городництва» (а.с.17, 42). Інженером - землевпорядником [PERSON] був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] для городництва із земель сільськогосподарського призначення Зачатівської сільської ради (в межах населеного пункту селища Зачатівка) Волноваського району Донецької області (а.с.12-36, 37-60). 11.03.2021 року [PERSON] надав заяву на розгляд Хлібодарівської сільської територіальної громади Волноваського району Донецької області «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] для городництва із земель сільськогосподарського призначення Зачатівської сільської ради (в межах населеного пункту селища Зачатівка) Волноваського району Донецької області». 14.04.2021 року Хлібодарівська сільська територіальна громада прийняла рішення № УІІІ/4-16 «Про відмову у наданні земельних ділянок в оренду із земель комунальної власності» [PERSON] було відмовлено в затвердженні Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] для городництва із земель сільськогосподарського призначення Зачатівської сільської ради (в межах населеного пункту селища Зачатівка) Волноваського району Донецької області» та наданні в оренду земельної ділянки площею 2,00 га для городництва із земель комунальної власності Хлібодарівської сільської територіальної громади кадастровий номер 1421582000:04:000:0030 в зв`язку з відсутністю державної експертизи землевпорядної документації (а.с.7-8). Позивач вважає вищезазначене рішення протиправним та звернувся до суду за захистом своїх прав. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне. Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Щодо юрисдикції розгляду справи. Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема у сферах бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, управління комунальною власністю, житлово-комунального господарства, регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо. Реалізуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування наділені правом приймати управлінські рішення. У статті 1 Закону № 280/97-ВР наведено визначення виконавчих органів рад, згідно з яким ці органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР установлено, що до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин. У статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів, до яких, зокрема, належать: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Отже, органи місцевого самоврядування у вказаних правових відносинах є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції. Відповідний висновок міститься у Рішенні Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), у якому визначено, що вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень щодо оскаржень його рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів. Суд вважає, що цей спір не пов`язаний з вирішенням питання приватноправового характеру, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень (органу місцевого самоврядування), який реалізовує у цих правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції шляхом розгляду питання щодо передачі земельної ділянки у власність. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16, від 13 червня 2018 року у справі № 307/2765/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 463/1865/17, від 15 травня 2019 року у справах № 729/608/17 та № 352/1414/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 749/942/18. Щодо суті позовних вимог. Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно із частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Положеннями частини сьомої вказаної статті визначено, зокрема, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови в наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У разі якщо в місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Згідно із частинами восьмою - одинадцятою статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Судом встановлено, що 14.04.2021 року Хлібодарівська сільська територіальна громада прийняла рішення № УІІІ/4-16 «Про відмову у наданні земельних ділянок в оренду із земель комунальної власності» яким [PERSON] було відмовлено в затвердженні Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] для городництва із земель сільськогосподарського призначення Зачатівської сільської ради (в межах населеного пункту селища Зачатівка) Волноваського району Донецької області» та наданні в оренду земельної ділянки площею 2,00 га для городництва із земель комунальної власності Хлібодарівської сільської територіальної громади кадастровий номер 1421582000:04:000:0030 в зв`язку з відсутністю державної експертизи землевпорядної документації Відповідно до ст..1 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» № 1808 (надалі Закон 1808) державна експертиза землевпорядної документації (далі - державна експертиза) - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об`єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об`єктів експертизи. Згідно зі ст.9 Закону 1808 обов`язковій державній експертизі підлягають: схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць; проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць; проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів; проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель у разі формування земельних ділянок за рахунок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; технічна документація з бонітування ґрунтів, нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Судом також встановлено, що земельна ділянка площею 2,00 га кадастровий номер 1421582000:04:000:0030 перебуває в категорії земель сільськогосподарського призначення та цільовим призначенням земель (КВЦПЗ) 16.00 - землі запасу та не підпадає під ознаки викладені в ст..9 Закону 1808. Таким чином, суд вважає що рішення від 14.04.2021 року Хлібодарівської сільської територіальної громади № УІІІ/4-16 «Про відмову у наданні земельних ділянок в оренду із земель комунальної власності» якої [PERSON] було відмовлено в затвердженні Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] для городництва із земель сільськогосподарського призначення Зачатівської сільської ради (в межах населеного пункту селища Зачатівка) Волноваського району Донецької області» та наданні в оренду земельної ділянки площею 2,00 га для городництва із земель комунальної власності Хлібодарівської сільської територіальної громади кадастровий номер 1421582000:04:000:0030 в зв`язку з відсутністю державної експертизи землевпорядної документації є таким що протиречать вимогам Закону. В рішенні від 14.04.2021 року Хлібодарівської сільської територіальної громади № УІІІ/4-16 «Про відмову у наданні земельних ділянок в оренду із земель комунальної власності» йдеться не тільки про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] , а і [PERSON] . Але, [PERSON] ніяких вимог до суду не висував та суд їх не розглядав. Таким чином, суд прийшов до висновку що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Хлібодарівської сільської територіальної громади № УІІІ/4-16 від 14.04.2021 року «Про відмову у наданні земельних ділянок в оренду із земель комунальної власності» не в повному обсязі, а саме в частині що стосується [PERSON] . Щодо способу захисту порушених прав позивача. В даному випадку зобов`язання Хлібодарівську сільську територіальну громаду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою не буде втручанням в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування та буде обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач протиправно надав позивачу [PERSON] формальну відмову з підстав, не передбачених діючим законодавством. Оскільки процес надання позивачу формальних відмов у затвердженні проекту землеустрою може тривати безкінечно, то в даному випадку єдиним правильним способом захисту порушеного права є зобов`язання Хлібодарівську сільську територіальну громаду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] для городництва із земель сільськогосподарського призначення Зачатівської сільської ради (в межах населеного пункту селища Зачатівка) Волноваського району Донецької області та передачу в оренду земельної ділянки кадастровий номер 1421582000:04:000:0030 площею 2,000 га. Таке зобов`язання повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, який у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Суд також вважає за необхідне зауважити, що відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130). Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень. Також, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". Отже, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними. Вказана правова позиція щодо дискреційних повноважень суб`єктів владних повноважень узгоджується з позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 816/591/15-а. Як вбачається з частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування». Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05). Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96). У пункті 40 справи "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру. Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Обов`язкам органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб кореспондує право фізичних та юридичних осіб очікувати що ці органи та посадові особи будуть діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України). Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші протии Україн" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. Згідно з квитанцією від 04.10.2021 року позивач сплатив судовий збір в розмірі 908 гривень (а.с.1). Саме ця сума судового збору підлягає стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Резолютивна частина:
Позовні вимоги [PERSON] до Хлібодарівської сільської територіальної громади Волноваського району Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Хлібодарівської сільської територіальної громади від 14.04.2021 року №УІІІ/4-116 «Про відмову в наданні земельних ділянок в оренду із земель комунальної власності та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково. Визнати протиправним та скасувати рішення Хлібодарівської сільської територіальної громади № УІІІ/4-16 «Про відмову у наданні земельних ділянок в оренду із земель комунальної власності» в частини що стосується [PERSON] . Зобов`язати Хлібодарівську сільську територіальну громаду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] для городництва із земель сільськогосподарського призначення Зачатівської сільської ради (в межах населеного пункту селища Зачатівка) Волноваського району Донецької області та передачу в оренду земельної ділянки кадастровий номер 1421582000:04:000:0030 площею 2,000 га. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Хлібодарівської сільської територіальної громади Волноваського району Донецької області (85766, Донецька область, Волноваський район, с. Хлібодарівка, вул.. Центральна, 17, код ЄДРПОУ 03331393) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] РНОКПП [NUMBER] ) суму судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень. Рішення прийняте у нарадчій кімнаті та його підсипано суддею головуючим 04 січня 2022 року Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Результат: partial