Вид судочинства: criminal
Суддя: Луговець О. А.
Дата ухвалення: 2025-01-03 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] із 07 червня 2024 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині [NUMBER] та з 18 липня 2024 року перебуває поза місцем проходження військової служби. Відповідно до ст.26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно- правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №2102-ІХ із 05-30 год 24.02.2022р. в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та триває і по теперішній час, про що [PERSON] достеменно був обізнаний, так як є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України. [PERSON] , маючи кримінально-протиправний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, таємно, в умовах воєнного стану, 13 серпня 2024 року у вечірній час (точний час не встановлено), перебуваючи на території домогосподарства за адресою [ADDRESS] , діючи умисно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає і переконавшись в цьому, таємно від оточуючих шляхом вільного доступу з подвір`я вищевказаного господарства здійснив крадіжку велосипеда марки «Аіст», з рамою відкритого типу (жіночий), з металевими щитками білого кольору (хром), з діаметром коліс 28 дюймів, вартістю 3482,55 грн, що належить [PERSON] , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду у вказаному розмірі. Крім того, [PERSON] 15 серпня 2024 року в післяобідній час, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в кімнаті житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм знайомим [PERSON] , [INFO] , під час виниклого на ґрунті особистих неприязних відносин конфлікту внаслідок вживання спиртного, реалізуючи свій злочинний умисел на вбивство [PERSON] , умисно наніс йому один удар гострою частиною кухонного ножа в область надчеревної ділянки живота справа, спричинивши [PERSON] тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення живота, що виражалось проникненням у черевну порожнину, ушкодження печінки та крововиливом у черевну порожнину, яке за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті [PERSON] ( [INFO] помер на місці події). [PERSON] у судовому засіданні винним себе в пред`явленому обвинуваченні визнав частково і від дачі показань відмовився. Однак на поставлені по суті обвинувачення питання повідомив, що велосипед у [PERSON] не викрадав, а його йому дав син потерпілої [PERSON] , з яким вони 13 серпня 2024 року вживали спиртні напої, проте він велосипед своєчасно не повернув і де його подів не пам`ятає, бо був п`яний. У ніч на 15 серпня 2024 року він ночував у свого знайомого [PERSON] , з яким довго вживали спиртні напої і вдень продовжили їх розпивати також. Потім у них на побутовому грунті сталася сварка, в ході якої [PERSON] узяв зі столу кухонний ніж і став ним розмахувати зі словами «не підходь», після чого поклав ніж на стіл і вдарив його ногою в пах та ще двічі рукою по голові. З метою самозахисту він взяв зі столу той же кухонний ніж і один раз ударив ним у бік [PERSON] . Надалі він забрав свої речі і пішов додому, а [PERSON] був живий, почувався добре, чи текла в нього кров і де подів ніж - не пам`ятає. Вказує, що про смерть [PERSON] дізнався від працівників поліції, які знайшли його на городі свого домогосподарства, оскільки переховувався у зв`язку з неповерненням велосипеда та від працівників ТЦК, так як є військовослужбовцем ЗСУ, що самовільно залишив частину. Потерпілі належним чином повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи засобами мобільного зв`язку згідно заявок, що підтверджується довідками про доставку повідомлення у додаток «Viber», але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористались, у наданих заявах просять розглядати справу в їх відсутність, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не мають, цивільного позову заявляти не бажають. Заслухавши обвинуваченого, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження та речові докази, суд приходить до такого висновку. Свідок [PERSON] суду пояснив, що близько 17-00 год літа-осені 2024 року, точної дати не пам`ятає, він зі знайомими перебували в районі «Нового міста» м. Борзна, коли повз них проходив [PERSON] , трохи побув з ними, поспілкувались, вживали спиртне, після чого [PERSON] пішов, але куди направляється не говорив. Також десь о цій порі працівники поліції вилучили з його двору жіночий велосипед синього кольору нового зразка, який простояв у нього декілька днів і на якому приїхав [PERSON] ; однак після спільного вживання спиртного [PERSON] уже не міг їхати і попросив залишити даний транспортний засіб на зберігання. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в серпні 2024 року близько 10-00 год він відвідував свого знайомого [PERSON] і в того вдома знаходився [PERSON] , який судячи по одягу (спортивні штани з червоними лампасами по боках) там ночував. У них була горілка, якою його пригостили, вони поспілкувались близько 20хв, після чого він пішов. [PERSON] і [PERSON] хоча й були нетверезі, але в адекватному стані і в його присутності не сварилися. Наступного дня він дізнався про загибель [PERSON] . Свідок [PERSON] суду повідомив, що в серпні 2024 року до нього додому прийшов [PERSON] , щоб випити, але він йому відмовив, бо не було чого. Запропонував здати яблука, щоб на виручені кошти придбати спиртне, для чого надав материн жіночий велосипед фіолетового кольору з сірими щитками; самої матері вдома не було. Через деякий час [PERSON] повернувся на велосипеді, який залишився у дворі, а вони стали вживати алкоголь. У ході цього процесу вони посварилися і він прогнав [PERSON] з двору, на що той йому став кричати, що покаже «як треба жити». Більше він велосипед [PERSON] не давав, а вранці мати виявила пропажу велосипеда й вони запідозрили [PERSON] , який був у них вдома напередодні. Через півтора-два тижні працівники поліції повернули викрадений [PERSON] велосипед. Відповідно до протоколу огляду місця події від 16.08.2024р. за місцем проживання [PERSON] по [ADDRESS] (огляд проведено за добровільної згоди сестри [PERSON] , засилений надалі ухвалою слідчого судді Борзнянського районного суду від 19.08.2024р.) у житловому будинку виявлено труп [PERSON] , який лежав на підлозі у веранді, одягнений у футболку темно-синього кольору з написом білого та синього кольору іноземною мовою, зі слідами речовини бурого кольору (РБК); в області надчеревної ділянки живота справа мається рана, з якої підтікає кров; також виявлено та вилучено (окрім футболки з тіла загиблого) виріз із ковра войлочного матеріалу зі слідами РБК та контрольний зразок;блокнот із записами; штани камуфльовані піксельні зеленого кольору; телефон чорного кольору «Sigma X-Style 241 SNAP» та упаковку до нього; ніж кухонний; сліди пальців рук. Згідно протоколу огляду місця події від 18.08.2024р. (огляд надалі засилений ухвалою слідчого судді Борзнянського районного суду від 19.08.2024р.) подвір`я та присадибної ділянки за місцем проживання [PERSON] у [ADDRESS] , на відстані 25м від будівлі на городі в чагарниках було виявлено лежанку, в якій виявлено та вилучено ніж з білою пластиковою ручкою, на поверхні якого маються змазані сліди РБК; чоловічі спортивні штани, по боках яких маються червоні лампаси, зі слідами РБК. За протоколами від 18.08.2024р. у [PERSON] було зроблено зрізи нігтьових пластин з лівої та правої руки, здійснено змиви із долоней та між пальцями обох рук та відібрано сліди папілярних узорів і букального епітелію, які упаковано до паперових спецпакетів. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №94 від 01.10.2024р. у [PERSON] було встановлене тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення живота, яке виражалось проникненням у черевну порожнину, ушкодженням печінки та крововиливом у черевну порожнину. В утворенні даного тілесного ушкодження могла мати місце дія гостродіючого плоскоклинкового колючо-ріжучого знаряддя, вістря клинка якого на початковий момент заподіяння ушкодження розташовувалось на рівні надчеревної ділянки живота справа, і стосовно до основних площин тіла, з урахуванням напрямку ранового каналу, було спрямовано: спереду-дозаду та дещо знизу-догори. За ступенем тяжкості воно має ознаки ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння, за цією ознакою кваліфікується як тілесне ушкодження тяжкого ступеня тяжкості та перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті. Відповідно до кількості тілесних ушкоджень в даному випадку міг мати місце одноразовий травматичний вплив на тіло потерпілого, при цьому місцем прикладання травмуючої сили була його надчеревна ділянка живота. Смерть [PERSON] настала внаслідок геморагічного шоку, який виник у зв`язку з отриманим колото-різаним пораненням живота, яке виражалось проникненням у черевну порожнину, ушкодженням печінки та крововиливом у черевну порожнину. Момент смерті [PERSON] може відповідати даті 16 серпня 2024 року, як то зазначено в лікарському свідоцтві про смерть №102 від 17.08.2024р. У крові трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт в концентрації 0,8г/л, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння. За висновком судово-медичної експертизи №530 від 26.08.2024р. кров трупа [PERSON] в плямі на марлі відноситься до групи крові АВ (IV) за ізосерологічною системою АВО. Згідно висновку медико-криміналістичної експертизи №91-МК від 05.09.2024р. на клапті шкіри з ділянки живота від трупа [PERSON] виявлене одиничне наскрізне ушкодження (рана), яке має ознаки колото-різаного (лінійна, щілиновидна форма рани, рівні, здебільшого неосаднені края, наявність додаткового надрізу, загостреного та заокругленого кінців, дрібнобугристість стінок), яке виникло від дії одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, що мав обушок з помірно вираженими ребрами. По краях рани виявлені сліди заліза. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №140 від 19.08.2024р. у [PERSON] встановлено тілесне ушкодження у вигляді синця правого стегна, в утворенні якого могла мати місце одноразова дія тупого предмета по механізму удару, а особливості його характеру та локалізація не виключають можливості утворення за умов та в час, на які вказує обстежуваний, а саме: «…15.08.2024р. біля 15-00 год отримав тілесні ушкодження від 1-єї особи чоловічої статі шляхом нанесення … удару ногою в ділянку правого стегна…». Вказане тілесне ушкодження не має ознак небезпеки для життя, а за ступенем тяжкості відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які не спричинили короткотривалий розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності. За висновками судової трасологічної експертизи №СЕ-19/125-24/11433-Д від 12.09.2024р. шістнадцять слідів рук з відповідними розмірами, відкопійованих на шести відрізках липких прозорих стрічках та зафіксовані на таблиці до протоколу огляду місця події від 16.08.2024, - непридатні для ідентифікації за ними особи (осіб), що їх залишила (залишили), у зв`язку з чим питання про належність їх [PERSON] не вирішувалось. Згідно висновку судово-імунологічної експертизи №538 від 09.10.2024р. на вилучених під час оглядку місця події в домогосподарстві [PERSON] спортивних штанах знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО, які могли походити від особи (осіб) з групою крові АВ (IV), в тому числі і від трупа [PERSON] . Відповідно до висновку судово-імунологіної експертизи №539 від 09.10.2024р. на вилученому під час оглядку місця події в домогосподарстві [PERSON] ножі в об`єкті №1 (клинок ножа) знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО, які могли походити від особи (осіб) з групою крові АВ (IV), в тому числі і від трупа [PERSON] ; у об`єкті №2 (ручка ножа) кров не виявлено. Згідно висновку судово-імунологічної експертизи №540 від 09.10.2024р. на вирізі з килима, вилученого під час огляду місця події в будинку [PERSON] , знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО, які могли походити від особи (осіб) з групою крові АВ (IV), в тому числі і від трупа [PERSON] . З досліджених у судовому засіданні речових доказів (двох ножів) [PERSON] указав на одного з них, яким він наніс ножове поранення [PERSON] , але куди потім подів ніж не пам`ятає в силу стану сп`яніння. Відповідно до протоколу огляду місця події від 23.08.2024р. слідчим у присутності понятих була оглянута територія подвір`я за адресою [ADDRESS] , де біля входу до будинку [PERSON] добровільно видав для вилучення фіолетового кольору жіночий велосипед марки «Аіст», повідомивши, що даний велосипед 15.08.2024р. до нього привів і залишив на зберігання [PERSON] , так як був сильно п`яний. За протоколом огляду місця події від 23.08.2024р. потерпіла [PERSON] отримала на зберігання свій велосипед, який упізнала по характерним зовнішнім ознакам. Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3046 від 26.08.2024р. ринкова вартість з урахуванням зносу велосипеда «Аіст», з рамою відкритого типу (жіночий), з металевими щитками білого кольору (хром), колеса та скати 28 дюймів, багажник велосипеда виконаний у вигляді каркасу з металу, велосипед був придбаний новим, станом на 13.08.2024р. становить 3482,55 грн. Стороною захисту не акцентувалося на недопустимості якогось із вищевказаних доказів, а судом при розгляді справи не було встановлено істотних порушень норм КПК України, основоположних прав та свобод людини при їх отриманні органом досудового розслідування. Відтак, оцінюючи досліджені в судовому засіданні наведені докази, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності - достатніми та взаємопов`язаними для прийняття рішення, що саме [PERSON] здійснив викрадення велосипеда потерпілої [PERSON] та завдав ножового поранення [PERSON] , від яких настала смерть потерпілого. Так, при таємному викраденні майна особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду (прямий умисел). Обов`язковими суб`єктивними ознаками крадіжки є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета - збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний. Крадіжка вважається закінченою з моменту вилучення майна і реальної можливості розпорядитися ним як своїм власним: продати, сховати, подарувати, використати на свої потреби тощо. З показань допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] вбачається, що він вдруге не позичав [PERSON] материн велосипед, а обвинувачений взяв його самовільно; потерпіла [PERSON] також не надавала обвинуваченому дозволу на користування її велосипедом. Неповернення протягом тривалого часу [PERSON] взятого ним велосипеда, його подальше вилучення у іншої особи ( [PERSON] ) з огляду на показання свідка [PERSON] на думку суду свідчить про наявність в обвинуваченого саме умислу на крадіжку, а не на тимчасове запозичення велосипеда, яким [PERSON] розпорядився на власний розсуд. При цьому, суд зважує і на ту обставину, що як пояснив свідок [PERSON] і не заперечує сам обвинувачений, він перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння й може достеменно не пам`ятати всіх подій. Вартість викраденого велосипеда визначена експертним шляхом і стороною захисту не оспорюється. Тому, суд вважає, що за стандартом доведення поза розумним сумнівом винуватість [PERSON] у крадіжці велосипеда потерпілої [PERSON] знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. Крім того, найважливішим питанням, яке має з`ясувати суд у цій конкретній справі, - чи є доведеними твердження сторони обвинувачення про наявність у [PERSON] умислу на вбивство [PERSON] та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.115 КК України, чи навпаки - заслуговує на увагу версія сторони захисту про перебування [PERSON] у стані необхідної оборони, що виключає кримінальну протиправність вчиненого ним діяння, або ж перевищення її меж. Так, умисне вбивство, передбачене статтею 115 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання. Водночас закріплене в ст.36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. У ч.1 ст.36 КК України встановлено, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст.36 КК України). Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст.36 КК України ці умови полягають у такому: 1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави; 2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України; 3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала; 4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; 5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; 6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Відтак, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна. Вирішуючи питання про перебування [PERSON] у стані необхідної оборони чи наявності у нього умислу на вбивство [PERSON] , суд виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння та враховує обстановку та послідовний розвиток подій, спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію поранень потерпілого, поведінку обвинуваченого. Так, побутовий конфлікт між [PERSON] і [PERSON] стався у будинку потерпілого, обоє перебували в стані алкогольного сп`яніння, що не заперечується обвинуваченим і підтверджується показаннями свідка [PERSON] . Судово-медичною експертизою констатовано наявність у [PERSON] синця правого стегна, що підтверджує його версію про можливість заподіяння йому [PERSON] удару ногою. Водночас інших тілесних ушкоджень, зокрема й в області голови, як то вказує обвинувачений, у нього експертом не було встановлено. Крім того, даючи оцінку послідовному ланцюгу подій, суд зважує на повідомлені [PERSON] обставини, оскільки інший учасник сварки помер, а інших очевидців події не було. Так, згідно показань [PERSON] під час конфлікту [PERSON] спочатку розмахував ножом зі словами «не підходь», потім поклав його на стіл і вже потім наніс декілька ударів ногою та руками обвинуваченому, після чого той цим же ножом завдав удару в правий бік потерпілого. Обвинуваченим хоча й було завдано потерпілому лише одного удару ножом, але він був прицільним і за висновком судово-медичної експертизи спрямований у надчеревну ділянку живота справа, де знаходиться життєво важливий орган - печінка, що й стало безпосередньою причиною смерті [PERSON] . Одночасно суд констатує, що [PERSON] за [PERSON] значно молодший (на вісімнадцять років) та переважає у фізичному розвитку (проходив службу в десантно-штурмових військах, що передбачає і володіння навиками самооборони та застосування зброї, зокрема й холодної). Відтак, зазначені фактори свідчать про те, що в даній обстановці у [PERSON] не було потреби застосування до [PERSON] ножа як засобу захисту від дій потерпілого, а заподіяна обвинуваченим шкода не була необхідною і достатньою в цій обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Слова [PERSON] до [PERSON] «не підходь» також можуть вказувати на обвинуваченого як ініціатора конфлікту. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність з боку потерпілого суспільно небезпечного посягання, яке б потребувало його негайного відвернення в той спосіб і за допомогою того знаряддя, що були застосовані обвинуваченим. У судовому засіданні не було встановлено, що потерпілий безпосередньо для нападу використовував предмети чи зброю, що дали би можливість обвинувачененому відчувати реальну загрозу своєму життю чи здоров`ю, а відтак дії потерпілого ані за своїм характером, ані за об`єктивними проявами не могли бути розцінені обвинуваченим такими, що досягли ступеня суспільної небезпечності та викликати стан необхідної оборони. При цьому механізм заподіяння ушкодження у життєво важливий орган, знаряддя вчинення злочину, сила і локалізація удару, поєднання обстановки, обставин і умов вчинення злочину свідчать саме про мету [PERSON] на умисне вбивство [PERSON] . Наведений висновок суду узгоджується з правовими позиціями викладеними Верховним Судом у постановах від 05 серпня 2020 року в справі №334/5670/18, від 10 червня 2021 року в справі №319/444/20. Оскільки в судовому засіданні не встановлено обставин перебування [PERSON] у стані необхідної оборони, то в силу приписів ч.3 ст.36 КК України також відсутні підстави вважати про перевищення обвинуваченим меж необхідної оборони та перекваліфікації його дій на ст.124 КК України, як то наголошував у судових дебатах захисник. Також після вчинення цих своїх злочинних дій обвинувачений не намагався надати потерпілому хоч якусь першу допомогу, не викликав медиків, проявив байдужість і, забравши свої речі, залишив будинок та пішов додому. Не проявив заінтересованості до стану здоров`я [PERSON] обвинувачений і в подальшому, хоча на його штанях була кров потерпілого, а навпаки переховувався від правоохоронців у облаштованій лежанці на присадибній ділянці свого домогосподарства. У контексті вищенаведеного, аналізуючи досліджені матеріали кримінального провадження, суд приходить до переконання про наявність у [PERSON] умислу саме на протиправне заподіяння смерті [PERSON] , спонукальною причиною якого послугували раптово виниклі в ході конфлікту неприязні відносини. Адже, завдаючи потерпілому умисного удару ножом у бік, де знаходяться життєво важливі органи, умисел обвинуваченого міг бути як прямим (бажав настання смерті), так і непрямим (свідомо припускав настання смерті), що однаково охоплюється змістом суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Тривалість часу, що минув з моменту заподіяння тілесних ушкоджень до настання смерті потерпілого для кваліфікації даного злочину як умисного вбивства значення не має, щоузгоджується з положеннями п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи». Натомість, часткове визнання обвинуваченим своєї вини суд розцінює як намір ухилитися в такий спосіб від відповідальності за скоєні кримінальні правопорушення. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений [PERSON] своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (потерпілої [PERSON] ), вчиненому в умовах воєнного стану, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України; своїми діями, які виразилися в умисному вбивстві [PERSON] , тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України. За сукупністю [PERSON] скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.115, ч.4 ст.185 КК України, і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно. Вирішуючи питання за вид та міру покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких (ч.4 ст.185 КК України) та особливо тяжких (ч.1 ст.115 КК України) злочинів, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, особу винного, позицію потерпілих. [PERSON] за місцем проживання характеризується задовільно, одружений, але мешкає з братом, є військовослужбовцем ЗСУ, який самовільно залишив військову частину, де зарекомендував себе з негативної сторони, з 03.12.2002р. знаходиться на обліку в лікаря-нарколога, на психіатричному обліку не перебуває, не судимий у силу ст.89 КК України. Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутні. При цьому, суд не може погодитися з наведеними в обвинувальному акті пом`якшуючими покарання обставинами - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки їх не було встановлено під час судового розгляду. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, висловлення щирого жалю з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити ситуацію, що склалась, та готовність нести кримінальну відповідальність. Активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає допомогу органам досудового розслідування або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття. Однак, за матеріалами кримінальної справи [PERSON] не проявив ніяких активних (ініціативних, енергійних) дій у наданні допомоги органу досудового розслідування в з`ясуванні обставин скоєних кримінальних правопорушень. Вчинені [PERSON] дані злочини були розкриті за ініціативних дій правоохоронців шляхом здійснення визначених КПК України процесуально-слідчих дій. Натомість, окрім тієї інформації, яку було отримано в ході проведених слідчо-розшукових дій, обвинувачений не повідомив жодних інших відомостей, у тому числі свою вину в інкримінованих йому злочинах у судовому засіданні визнав частково, обрав версію захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно обвинувального акта відсутні. Потерпілі в своїх заявах повідомили про відсутність матеріальних претензій до [PERSON] , цивільні позови заявляти не побажали. Таким чином, виходячи з тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, особи винного та його ставлення до скоєних ним діянь, суд вважає за необхідне призначити [PERSON] покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін. Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме визначеній у ст.50 КК України меті покарання. Зважаючи на особу обвинуваченого, його репутацію, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, призначення реального покарання у виді позбавлення волі, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити [PERSON] раніше обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою. Згідно зі ст.122, 124 КПК України з [PERSON] на користь держави необхідно стягнути процесуальні витрати в загальній сумі 3407,76 грн, пов`язані з проведенням у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування судових експертиз та підтверджених прокурором відповідними документами (судово-трасологічна - 3029,12 грн, судово-товарознавча - 378,64 грн), що узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 23 червня 2021 року по справі №689/471/20. Застосований захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна необхідно скасувати, а долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і призначити йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі. [PERSON] визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням [PERSON] призначити остаточне покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання [PERSON] обчислювати з дня набрання вироком законної сили. Згідно з ч.5 ст.72 КК України зарахувати [PERSON] в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з часу фактичного затримання 18 серпня 2024 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день. До вступу вироку в законну силу запобіжний захід [PERSON] залишити попередній - тримання під вартою. Стягнути з [PERSON] на користь держави 3407,76 грн у рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз. Накладений ухвалою слідчого судді Борзнянського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2024 року арешт на майно (футболку темно-синього кольору з написом білого та синього кольору іноземною мовою, зі слідами РБК; виріз із ковра войлочного матеріалу зі слідами РБК та контрольний зразок;блокнот із записами; штани камуфльовані піксельні зеленого кольору; телефон чорного кольору «Sigma X-Style 241 SNAP» та упаковку до нього; ніж кухонний; таблицю до протоколу ОМП зі слідами рук; ніж з білою пластиковою ручкою; чоловічі спортивні штани з червоними лампасами по боках) - скасувати після набрання вироком законної сили. Речові докази по справі: велосипед марки «Аіст», який знаходиться на відповідальному зберіганні в потерпілої [PERSON] , - залишити [PERSON] ; футболку темно-синього кольору з написом білого та синього кольору іноземною мовою, зі слідами РБК, виріз із ковра войлочного матеріалу зі слідами РБК та контрольний зразок,ніж кухонний, таблицю до протоколу ОМП зі слідами рук, ніж з білою пластиковою ручкою, чоловічі спортивні штани з червоними лампасами по боках, змиви з рук та контрольний зразок, зрізи нігтьових пластин з обох рук, які зберігаються у ВП №3 (м.Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, - знищити; блокнот із записами, штани камуфльовані піксельні зеленого кольору, які зберігаються у ВП №3 (м.Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, - повернути [PERSON] ; телефон чорного кольору «Sigma X-Style 241 SNAP» та упаковку до нього, які зберігаються у ВП №3 (м.Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, - повернути потерпілій [PERSON] . На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні. Суддя Борзнянського районного суду [PERSON]

Результат: guilty