Вид судочинства: criminal
Суддя: Олійник І. В.
Дата ухвалення: 2022-01-05 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] маючи мету уникнути відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 11.02.2021 близько 13:00 год., перебуваючи на вулиці Курортна у м. Хмільник Вінницької області, висловив пропозицію службовим особам - поліцейським СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] та [PERSON] про надання неправомірної вигоди в сумі 200 грн за не притягнення його до адміністративної відповідальності. Так, інспектор СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] та поліцейський СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] , які згідно з п. 2 примітки до ст. 368 КК України є службовими особами, та посади яких згідно з п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Державну службу» відносяться до посад категорії "В", а також які відповідно до графіку чергувань співробітників Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області в складі групи реагування патрульної поліції, на службовому автомобілі марки «ВАЗ 21099» державний номерний знак [NUMBER] здійснювали патрулювання у м. Хмільник Вінницької області. В ході патрулювання близько 12:30 год. 11.02.2021 цими працівниками поліції зупинено транспортний засіб «Opel Astra» д.н.з. [NUMBER] (реєстрація Болгарія) під керуванням [PERSON] , в якого при перевірці документів встановлено відсутність полісу обов`язкового страхування. Так, у момент, коли інспектором [PERSON] на підставі ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» складались матеріали про адміністративне правопорушення, [PERSON] , перебуваючи поряд із службовим автомобілем поліції, усвідомлюючи, що працівники поліції є службовими особами, які згідно зі ст. 222 КУпАП уповноважені на розгляд справи про вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладення стягнення шляхом винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, розуміючи незаконність своїх дій та достовірно знаючи про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі, запропонував [PERSON] та [PERSON] неправомірну вигоду в розмірі 200 грн, тим самим висловивши пропозицію про надання неправомірної вигоди з метою уникнення відповідальності та невинесення відносно нього постанови за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Таким чином, [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, тобто пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади. Обвинувачений [PERSON] у суді вину не визнав та пояснив, що взимку 2019-2020 року точної дати і часу не пам`ятає, він керував автомобілем на іноземній реєстрації, забирав з м. Хмільник та віз у напрямку м. Літин свого знайомого [PERSON] , який проходив лікування. Їх зупинили працівники поліції, причину зупинки не пояснили, він пред`явив їм посвідчення водія, техпаспорт та інші документи, серед яких полісу страхування не знайшли, бо він був чорно-білий. Страхова компанія запевняла його, що поліс є в електронній базі даних. Поліцейські склали постанову, яку він у подальшому оскаржив та вона була скасована судом. Поліцейським неправомірну вигоду не пропонував. При ньому готівкових коштів не було, 200-300 грн були на банківській картці. Свідок [PERSON] у суді надав показання, відповідно до яких, точної дати не пам`ятає, він як поліцейський СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області разом з поліцейським СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] , здійснювали патрулювання в м. Хмільник та Хмільницькому районі. Приблизно в обідню пору, на вул. Курортній в м. Хмільник вони на службовому автомобілі, увімкнувши проблискові маячки переслідували автомобіль на іноземній реєстрації, зупинили його, водієві цього автомобіля повідомили причину зупинки. При спілкуванні з водієм була увімкнута бодікамера, водій повідомив, що у нього немає страхового полісу, а тому водій пропонував 200-300 грн, хоча про недопустимість таких дій, а також про кримінальну відповідальність за ці дії водія повідомляли та попереджали. На водія було складено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Причиною зупинки було те, що автомобіль на іноземній реєстрації, така підстава визначена в п. 10 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». Відеозапис спілкування з водієм здійснювався відповідно до ст. 40 цього ж Закону. На момент зупинки діючої страховки в роздрукованому вигляді і в додатку «Дія» не було. Свідок [PERSON] в суді надав показання, відповідно до яких він точної дати не пам`ятає, у лютому 2021 року спільно з [PERSON] заступили на чергування та здійснювали патрулювання. У напрямку с. Гута, поблизу кафе «Аист» побачили автомобіль на іноземній реєстрації та за допомогою синіх та червоних маячків зупиняли його, відповідно до п. 10 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». Для перевірки документів підійшов до водія цього автомобіля - [PERSON] , який пред`явив посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, однак не пред`явив страховий поліс, зазначивши, що його дружина мабуть забула подовжити дію страховки. Оскільки автомобіль на іноземній реєстрації, по базі даних за номером автомобіля вибивало автомобіль ВАЗ в Одеській області, враховуючи це також по застосунку «Дія» не можливо було перевірити наявність страхового полісу. В автомобілі [PERSON] знаходився також пасажир, який спочатку перебував у автомобілі, а потім підійшов до них. Оскільки водій [PERSON] не пред`явив страховий поліс справу за ч. 1 ст. 126 КУпАП щодо нього було розглянуто на місці зупинки і [PERSON] складав відповідну постанову. [PERSON] спочатку пропонував 200 грн і говорив, що «він поїхав далі», декілька раз його попереджали про кримінальну відповідальність за такі дії. Потім [PERSON] сказав, що може дати 300 грн, оскільки більше немає. Після третьої пропозиції [PERSON] , викликав «102». Начальник сектору видає одну бодікамеру на екіпаж, про її отримання поліцейський розписується у відповідному журналі, а після зміни камери повертаються. Справність камери перевіряє технічний відділ. Поліцейський не може самостійно коригувати дату і час встановлені у налаштуванні камери, видаляти відеозаписи, оскільки для вчинення таких дій необхідна спеціальна програма та код доступу, яких він немає. На відеозаписі виставлена дата 2008 рік, що є датою виробництва камери. Боді-камера безперервно знімає відео, однак автоматично ділить його на записи тривалістю по 15 хв. Під час розмови з [PERSON] дійсно передавав бодікамеру іншому поліцейському, щоб забезпечити безперервність спілкування з [PERSON] , оскільки саме [PERSON] продовжував це спілкування, а він зателефонував у чергову частину. Від [PERSON] вигоду не отримували були лише пропозиції. Дата 10.01.2008 року не може бути датою зупинки, оскільки в 2008 році він працював в іншому підрозділі у м. Вінниці, а саме ДСО МВС України, у Хмільницькому РВП працював патрульним з 01.10.2018. Окрім того, у службовому автомобілі працював відеореєстратор «Хіаоmi» на якому була встановлена дійсна дата і час. Свідок [PERSON] у суді надав показання про те, що точної дати він не пам`ятає, взимку 2021 року, [PERSON] віз його на автомобілі на іноземній реєстрації. По дорозі їх за допомогою проблискових маячків зупинила поліція, водія [PERSON] попросили пред`явити поліс страхування. [PERSON] пред`явив документи, однак поліцейський сказав, що це європротокол, тобто не ті документи. Оскільки він себе погано почував, то попросив [PERSON] розрахуватися банківською карткою, на якій було 200-300 грн. Спочатку він знаходився в автомобілі, а потім вийшов та чув розмову [PERSON] з працівниками поліції, під час якої [PERSON] про хабар не говорив. [PERSON] хотів розрахуватися на місці зупинки та складення постанови. Постанова складалася біля службового автомобіля, який був від нього на відстані близько 15 метрів, тому всієї розмови не чув. Готівкових коштів у [PERSON] не було, гроші були на банківській картці. Незважаючи на невизнання вини, вина [PERSON] у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами, які були оглянуті та досліджені судом, а саме: -витягом з ЄРДР № 12021020210000038 від 11.02.2021 про внесення відомостей за ч. 1 ст. 369 КК України про те, що [PERSON] пропонує неправомірну вигоду в розмірі 200 грн працівникам поліції за не притягнення його до адміністративної відповідальності (а.с. 75); -протоколом огляду місця події від 11.02.2021, з фототаблицею до нього, відповідно до яких слідчим у присутності понятих проведено огляд відрізку автодороги сполученням м. Хмільник-смт. Літин- с. Нова Ушиця Т-0610 на відстані близько 1 км від м. Хмільник у напрямку смт. Літин по ходу руху огляду, де на узбіччі знаходяться припарковані два автомобілі: перший службовий (поліції) ВАЗ 21099 з номерним знаком [NUMBER] ; другий Опель Астра сірого кольору із номерним знаком країни «Болгарія» [NUMBER] (а.с. 76-80); -посадовими інструкціями (а.с. 82-83, 84-85), посвідченнями (а.с. 87, 88), якими підтверджено, що [PERSON] , [PERSON] на момент події були працівниками поліції Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області та відповідно графіка (а.с. 86) знаходилися на чергуванні та виконували свої службові обов`язки; -протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 24.02.2021, відповідного до якого, на виконання ухвали слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду від 24.02.2021 (а.с. 95), слідчим за участі понятих отримано тимчасовий доступ до відеозаписів у кількості 18 файлів загальним об`ємом 8,05 Gb, які було записано на 2 DVD-R диски та ще один відеозапис, відзнятих службовою нагрудною камерою 11.02.2021 (а.с.96-98, 99, 100, 101); -відтвореними відеозаписами з двох DVD-R дисків, на яких зафіксовано рух автомобіля Опель, момент зупинки його працівниками поліції та спілкування працівників поліції з [PERSON] , під час якого той декілька раз пропонував працівникам поліції неправомірну вигоду в розмірі 200 грн, незважаючи на попередження працівників поліції про відповідальність за такі дії (а.с.100, 101). Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними та допустимими, приймає їх та приходить до висновку, що вина обвинуваченого [PERSON] підтверджена, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 369 КК України, тобто пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади. За змістом п.3 примітки до\~ст. 354 КК України під пропозицією у статтях 354, 368, 368-3 - 370 слід розуміти висловлення працівнику підприємства, установи чи організації, особі, яка надає публічні послуги, або службовій особі наміру про надання неправомірної вигоди. Особливістю пропозиції надати неправомірну вигоду, передбаченої\~ст. 369 КК України, є те, що вона полягає у висловленні службовій особі наміру про надання неправомірної вигоди. Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 № 753/21723/16-к вказав, що злочин, передбачений ч.1 ст. 369 КК України\~є закінченим з моменту, коли винний запропонував чи пообіцяв надати неправомірну вигоду службовій особі, а остання усвідомила цю інформацію, або коли службова особа прийняла хоча б частину наданої неправомірної вигоди. Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.\~ Як встановлено судом з досліджених доказів, зокрема відеозапису розмови поліцейських з [PERSON] , яка фіксувалася бодікамерою поліцейських, [PERSON] не надавши працівникам поліції діючого страхового полісу, під час спілкування з поліцейськими говорив (диск DVD-R із відеозаписами № 1, запис «0000000_00000020080110052035_0009»): «Мужики, візьміть 200 гривень та ми собі поїхали, ось» (08:28 хв. запису), «Чи я може якійсь документи дам, туди покладу ці 200 грн та собі тихенько погнали…» (09:47 хв. запису), «… то я шо беру документи, даю дивись і від… да?» (10:13 хв. запису). Після того, як працівник поліції повідомив [PERSON] про те, що буде складено протокол [PERSON] зазначив (диск DVD-R із відеозаписами № 1, запис «0000000_00000020080110053536_0010»): «Ну я зроблю страховку, завтра чи сьогодні…» (00:02 хв. запису), «Тож дядьки, є двісті гривень, я вам … 300 максимум» (00:12 хв. запису), «Мужики, ну максимум 300 гривень тільки є, я ж кажу, давайте…» (00:30 хв. запису). Після того, як працівники поліції на питання [PERSON] повідомили, що мінімальний штраф становить 425 грн, [PERSON] зазначив: «Може давайте цей» (00:58 хв. запису), «Ну може не пишіть» (01:02 хв. запису). Як видно зі змісту даної розмови [PERSON] з працівниками поліції, він запропонував надати працівникам поліції грошові кошти 200 грн, просив «не писати…», тобто не притягувати його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, однак працівники поліції відмовилися від отримання зазначеної неправомірної вигоди, неодноразово попередивши та повідомивши [PERSON] про кримінальну відповідальність за вчинення таких дій, а також про фіксування розмови на бодікамеру. Вина [PERSON] у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується чіткими та послідовними показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , які узгоджуються з переглянутими в судовому засіданні відеозаписами розмови поліцейських з [PERSON] , протоколом огляду місця події від 11.02.2021, фототаблицею до нього. При цьому суд враховує, що [PERSON] , [PERSON] як поліцейські (а.с. 87, 88), 11.02.2021 знаходилися на чергуванні (а.с. 86) та виконували свої службові обов`язки, визначені в посадових інструкціях (а.с. 82-83, 84-85). Суд не вбачає підстав для визнання недопустимим доказом відеозаписів з бодікамери, як на тому наполягає сторона захисту, зазначаючи, що поліцейськими порушено розділ ІІ п. 3, п. 5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 року та зареєстрована у Міністерстві юстиції України № 28/32999 від 11.01.2019 (надалі Інструкція №1026), оскільки наданий суду запис здійснено 10.01.2008 року, а не 11.02.2021, включення відеореєстратора відбулося не з початку виконання службових обов`язків поліцейськими, а також відсутні дані про те, що поліцейські отримали та здали під підпис у відповідному журналі вказаний відеореєстратор та карти пам`яті, отже походження даних відеозаписів є незаконним. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», в редакції чинній на 11.02.2021, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою , попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб. Оцінюючи вищевказані\~доводи сторони\~захисту,\~а також\~перевіряючи допустимість\~доказів відеозаписів\~з бодікамери\~поліцейського,\~суд приймає\~до уваги\~засвідчену копію\~журналу обліку,\~видачі,\~повернення портативного\~відеореєстратора та\~карт пам`яті\~копіювання цифрової\~інформації №\~116\~від 13.01.2021,\~відповідно до\~якого під\~п/п\~№ 59\~є запис\~про отримання\~11.02.2021\~під підпис\~та здачу\~12.02.2021\~поліцейським [PERSON] \~вищевказаного обладнання,\~а саме\~нагрудної бодікамери\~ інвентарний\~номер 101482464.\~Вказаний доказ\~узгоджується з\~показаннями свідка\~ [PERSON] ,\~який повідомив,\~що у\~начальника отримав\~бодікамеру.\~Вказаний свідок\~підтвердив,\~що виставлена\~на бодікамері\~дата та\~час не\~відповідала дійсній,\~а дійсна\~дата була\~зафіксована на\~відеореєстраторі,\~що працював\~та знаходився\~у службовому\~автомобілі.\~Також свідок\~зазначив,\~що він\~самостійно не\~може змінювати\~дату,\~час,\~що визначені\~на бодікамері.\~Такі пояснення\~свідка приймаються\~до уваги\~і вони\~відповідають п.\~1\~розділу VII\~Інструкції №\~1026,\~за яким\~під час\~виконання своїх\~повноважень поліцейським\~забороняються,\~зокрема самовільне\~видалення відеозаписів\~з носіїв відеозапису,\~заміна цих\~носіїв,\~зміна їх\~системної дати\~та часу; примусове\~виключення відеореєстраторів,\~у тому\~числі на\~вимогу сторонніх\~осіб; перешкоджання\~здійсненню фото-\~і кінозйомки,\~відеозапису; використання\~носіїв відеозапису\~у випадках,\~не пов`язаних\~із здійсненням\~ними повноважень\~поліції; \~копіювання,\~передання інформації\~з відповідних\~носіїв стороннім\~особам. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції. Отже,\~хоча поліцейський\~відповідно до\~п.\~5\~розділу ІІ\~Інструкції №\~1026\~ у процесі включення портативного відеореєстратора переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу, однак відповідно до п. 1 розділу VII цієї ж Інструкції він не може самостійно налаштувати дату та час, як і не може використовувати носії відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ним своїх повноважень. У свою чергу недотримання поліцейським п. 5 розділу ІІ Інструкції № 1026 в частині включення портативного відеореєстратора не з моменту початку виконання службових обов`язків, а після зупинки автомобіля [PERSON] не свідчить про неналежність чи недопустимість відеозаписів як доказів, не є істотним порушенням, оскільки хід спілкування поліцейських з [PERSON] зафіксовано. При цьому п. 1 розділу ІІ Інструкції № 1026 визначено, що наказом керівника\~органу,\~підрозділу поліції\~призначається відповідальна\~особа з\~числа працівників\~органу,\~підрозділу поліції,\~на яку\~покладається відповідальність,\~зокрема,\~за зміну дати та часу на портативних відеореєстраторах. Показання свідка [PERSON] про те, що дійсна дата були виставлена на відеореєстраторі, що працював та знаходився у службовому автомобілі, підтверджується записами на DVD-R диску № 2 (а.с. 101), що є додатком до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 24.02.2021. На цьому відео виставлено дату «11.02.2021» час з «12:47». Також свідок [PERSON] зазначив, що передавав бодікамеру своєму колезі, коли телефонував у чергову частину. Витягом з ЄРДР підтверджено, що 11.02.2021 біля 13:00 год. по спецлінії «102» до ч/ч Хмільницького РВП надійшло повідомлення про те, що [PERSON] пропонує неправомірну вигоду працівникам поліції в розмірі 200 грн. Цього ж дня слідчим СВ Хмільницького РВП ГУПН у Вінницькій області [PERSON] в період часу з 14:00 до 14:40 год. проведено огляд місця події, про що складено протокол від 11.02.2021 (а.с. 76-80). Вищевказані докази у своїй сукупності спростовують доводи сторони захисту про те, що подія мала місце не 11.02.2021 року. При цьому суд визнає недопустимим доказом та не приймає до уваги протокол огляду від 21.02.2021, відповідно до якого слідчим було оглянуто оптичний диск DVD-R, наданий Хмільницьким РВП. У протоколі зазначено, що диск має вміст 8 відеофайлів, кожен з яких починається нумерацією 0000000_00000020080110052035_(далі за порядковим номером), проте вказана нумерація не відповідає нумерації, що зазначена на DVD-R диску № 1, який є додатком до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 24.02.2021, отриманих на виконання ухвали слідчого судді від 24.02.2021 (а.с. 95, 96-98, 99, 100), де з такою нумерацією починається лише перший відеозапис, подальші записи мають різну нумерацію. Також у протоколі огляду від 21.02.2021 зазначено, що до протоколу додається диск, який суду не надано, отже і не досліджено. У свою чергу доступ до відеозаписів з бодікамери були отримані слідчим з дотриманням ст. ст. 159-165 КПК України, зокрема на підставі ухвали слідчого судді від 24.02.2021, про що в присутності понятих складено відповідний протокол від 24.02.2021, до якого надано додатки опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, а також два DVD-R диски з відеозаписами. При цьому КПК України не передбачено засвідчення відеозаписів цифровим підписом, як на тому наполягає сторона захисту. Показаннями свідка [PERSON] також підтверджено, що подія мала місце взимку 2021 року. Проте, цей свідок зазначив, що не був постійно присутній під час розмови [PERSON] з поліцейськими. Доводи свідка [PERSON] проте, що [PERSON] не пропонував поліцейським неправомірну вигоду суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються змістом розмов [PERSON] з поліцейськими, що зафіксований на бодікамеру та досліджені судом. За встановлених обставин, суд критично оцінює показання обвинуваченого [PERSON] який вину не визнав, заперечив те, що пропонував працівникам поліції неправомірну вигоду, зазначивши, що мав намір розрахуватися карткою за штраф на місці складення постанови. Такі твердження спростовуються змістом його розмови з поліцейськими, які повідомили, що мінімальний штраф становить 425 грн, в той час як [PERSON] висловлював намір передати поліцейським 200-300 грн. Невизнання вини обвинуваченим суд розцінює як спосіб захисту та намагання уникнення кримінальної відповідальності. Відповідно до вимог\~ст. 370 КПК України\~судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. При вирішенні питання щодо обрання [PERSON] покарання суд враховує вимоги ст. ст. 65-67 КК України, роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання»\~приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання [PERSON] відсутні. Обставини, які згідно\~ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого відсутні. При призначенні покарання обвинуваченому [PERSON] , суд враховує, що він посередньо характеризується по місцю проживання, на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває, раніше не судимий, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працює. Відповідно до ч. 2\~ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги обставини справи, особу обвинуваченого [PERSON] , висновки органу пробації викладені в досудовій доповіді, відповідно до яких ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінено як середні, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства, а тому суд вважає, що виправлення [PERSON] можливе без ізоляції від суспільства і йому слід призначити покарання за ч. 1\~ст.369 КК України\~- у межах санкції вказаної статті у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Питання щодо процесуальних витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 124 КПК України. Питання щодо речових доказів слід вирішити в порядку визначеному\~ст. 100 КПК України. Запобіжний захід не обирався. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 369 КК України\~і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. Роз`яснити засудженому [PERSON] , що згідно з п. п. 7, 9 Порядку виконання уповноваженими органами з питань пробації судових рішень про призначення покарання у виді штрафу, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1301/5 від 27.04.2018, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.05.2018 за №544/31996, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання судовим рішенням законної сили і повідомити про це орган пробації шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. Якщо засуджений не з`явився до органу пробації та не підтвердив сплату штрафу шляхом пред`явлення документа після закінчення місячного строку від набрання судовим рішенням законної сили, орган пробації надсилає подання до суду, який виніс судове рішення, для вирішення питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону. Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Суддя \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON]

Результат: guilty