Вид судочинства: commercial
Суддя: Пригунова А.Б.
Дата ухвалення: 2013-12-24 00:00:00+02

Обставини справи:
06.08.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Киселів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгроком» укладено договір поставки (оптової партії товарів) № Тр060313/02, за умовами якого відповідач зобов'язався поставити, а позивач прийняти та оплатити продукти хімічного виробництва, кількість, асортимент та номенклатура якого зазначається у видаткових накладних. Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору поставка товарів здійснюється залізничним транспортом з опломбування вагонів на умовах DAP за Інкотермс 2010 з урахуванням положень даного договору. Місце поставки: залізнична станція Заставна. Згідно з п.п. 3.1., 3.3., 3.8. договору відповідач зобов'язується здійснити поставку товару не пізніше 30 календарних днів з моменту здійснення позивачем його 100 % попередньої оплати. Датою поставки вважається дата штемпельної відмітки залізничної накладної при прийомі вантажу до перевезення. Після отримання товару позивач зобов?язується передати відповідачу копію залізничної накладної з відмітками дати прибуття товару, станції призначення, дати видачі (отримання) вантажу. У відповідності до п. 5.1. договору попередня оплата в розмірі 100 % вартості партії товару має бути перерахована відповідачу протягом строку, вказаного у специфікації до договору. Пунктами 7.1., 7.5. договору передбачено, що приймання товару за кількістю та якістю здійснюється позивачем за участю експерта Торгово-Промислової палати. Претензії за кількістю товару можуть бути пред'явлені відповідачу у випадку, якщо недостатня кількість товару перевищує 0, 55 % ваги, зазначеної в залізничній накладній (0, 55 % - що припускається похибка ваги). Договір, відповідно до п. 8.1., набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2013 р., а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання. Відповідно до п. 9.2. договору у випадку порушення строків поставки - винна сторона сплачує іншій пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, обчислену від вартості партії товару за кожен календарний день прострочення виконання зобов'язань. Відповідно до специфікації, товаром що поставляється за договором № Тр060313/02 від 06.03.2013 р. є селітра вапнякова у кількості 408 тон загальною вартістю 1 081 200, 00 грн. за ціною 2 650, 00 грн. за тонну. Як вбачається з матеріалів справи, 11.03.2013 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Киселів» перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроком» грошові кошти у сумі 1 081 200, 00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача. При цьому, матеріалами справи підтверджується поставка відповідачем та прийняття позивачем обумовленого договором № Тр060313/02 від 06.03.2013 р. товару загальною вагою 398 826, 00 кг., а саме - актами приймання-передачі та експертними висновками Чернівецької торгово-промислової палати. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідачем поставлено товар у кількості меншій, ніж оплачено Товариством з обмеженою відповідальністю «Киселів», що є порушенням умов договору № Тр060313/02 від 06.03.2013 р., та просить стягнути з відповідача вартість непоставленого товару. Крім того, позивач зазначає про порушення відповідачем визначених договором № Тр060313/02 від 06.03.2013 р. строків поставки товару та заявляє вимогу про стягнення пені з прострочення виконання грошового зобов'язання на суму 46 151, 02 грн. Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно зі ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором. Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що відповідно до п. 27 Павил втечі вантажів Статуту Української залізниці, затверджено наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для мінеральних добрив становить 1, 5 % маси, зазначеної в перевізних документа, а відтак - недостача поставленої позивачу вапнякової селітри складає 1, 035 %, що є в межах норми, визначеної Правилами видачі вантажів. Також відповідач зазначає, що Чернівецькою торгово-промисловою палатою некоректно складено експертні висновки та невірно вказані номер залізничного вагону, в якому здійснювалась поставка товару, а також вага поставленого товару, що свідчить про неналежність вищевказаних висновків. З приводу наведеного суд відзначає, що обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, яким регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Статтею 3 Статут залізниць України визначено, що дія статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування Як вбачається із наявних у справі залізничних накладних відправником вантажу є Публічне акціонерне товариство «Рівнеазот», а одержувачем - Товариство з обмеженою відповідальністю «Украгроком». Тобто учасниками відносин, щодо перевезення вантажу є вказаний у накладній вантажовідправник та відповідач. В той же час відносини щодо поставки товару між сторонами врегульовані укладеним між ними договором № Тр060313/02 від 06.03.2013 р. та, при цьому, передача товару Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгроком» Товариству з обмеженою відповідальністю «Киселів» оформлена видатковими накладними, підписаними представниками сторін, копії яких долучені до матеріалів справи. При цьому, при прийманні товару від Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроком» за договором № Тр060313/02 від 06.03.2013 р. представником Товариству з обмеженою відповідальністю «Киселів» зазначено про недостачу товару. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що при визначенні норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто, застосовуються нормативи, вказані у договорі № Тр060313/02 від 06.03.2013 р. Тобто, норма природної втрати маси товару, що підлягав поставці за договором № Тр060313/02 від 06.03.2013 р., виходячи із загальної маси передбаченої договором поставки (408 тонн) та встановленого договором нормативу (0, 55 % ), складає 2 244 кг. В той же час фактична різниця між кількістю оплаченого позивачем та поставленого відповідачем товару за договором № Тр060313/02 від 06.03.2013 р. становить 9 174 кг. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги коефіцієнт природної втрати маси товару 0, 55 %, що становить 2 244 кг., суд дійшов висновку, що фактично відповідачем недопоставлено товар вагою 6 930 кг, загальна вартість якого з урахуванням ціни за тонну 2 650, 00 грн. становить 18 364, 50 грн. При цьому, судом встановлено, що відповідач перерахував на корись Товариства з обмеженою відповідальністю «Киселів» грошові кошти у розмірі 13 249, 94 грн., що становить вартість 5 тон селітри вапнякової. Тож, приймаючи до уваги вищенаведене, вартість непоставленого за договором № Тр060313/02 від 06.03.2013 р. товару на даний час становить 5 114, 56 грн. Крім того, за умовами договору № Тр060313/02 від 06.03.2013 р. поставка товару здійснюється у термін до 30 календарних днів за умови 100 % попередньої оплати. Як зазначалось вище попередня оплата товару здійснена позивачем 11.03.2013 р., а відтак - поставка товару мала бути здійснена не пізніше 11.04.2013 р. Однак, як вбачається з наявних у справі накладних, відповідачем передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Киселів» товар з порушенням встановлених договором строків. Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Згідно з ч. 1 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Крім того, відповідно до положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Тож, здійснивши розрахунок пені з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який здійснюється розрахунок, виходячи з того, що датою виникнення прострочення терміну поставки товару є 12.04.2013 р. та визначений позивачем період нарахування пені до 26.07.2013 р., судом встановлено, що розмір пені з прострочення поставки продукції становить 11 836, 98 грн. За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань. Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Резолютивна частина:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Киселів» задовольнити частково. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроком» (02660, м. Київ, вул Бориспільська, 7, код ЄДРПОУ 30530159), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Киселів» основного боргу у розмірі 5 114, 56 (п'ять тисяч сто чотирнадцять грн. коп.) грн., 11 836, 98 (одинадцять тисяч вісімсот тридцять шість грн. 98 коп.) грн. - пені. 3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Повне рішення складено 30.12.2013 р. Судді: Пригунова А.Б. (головуюча) Гулевець О.В. Стасюк С.В.

Результат: partial