Вид судочинства: commercial
Суддя: Маринченко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02

Обставини справи:
У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівлений кооператив «Річковик-1» про стягнення заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 194740,58 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором №06749/4-13 від 19.05.1999 в частині оплати наданих послуг з постачання питної води та приймання стічних вод, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 106161,12 грн. Також, на вказану заборгованість позивачем у відповідності до умов договору та ст. 625 ЦК України нараховано 41081,19 грн. інфляційних втрат, 6902,33 грн. 3% річних, 567,14 грн. пені та 21232,22 грн. штрафу, які позивач також просить стягнути. Відповідач у поданому до суду відзиві на позов заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що наразі відповідачем в повному обсязі погашено існуючу перед позивачем заборгованість у розмірі 106161,12 грн. на підтвердження чого відповідачем долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень та банківську виписку по рахунку. Крім того, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу, зазначивши, що пеня і штраф є відповідальністю за одне і те саме правопорушення, що суперечить нормам Конституції України. Також відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з останнього трьох відсотків річних та інфляційних втрат посилаючись на відсутність основної заборгованості. Позивач у відповіді на відзив заперечив проти обставин викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема підтвердив факт погашення відповідачем основної заборгованості в розмірі 106161,12 грн. в наслідок чого просив закрити провадження у справі і частині стягнення вказаної суми заборгованості. Крім того, зазначив, що відповідачем основна заборгованість в повному обсязі була погашена із порушення строків оплати внаслідок чого із останнього підлягають стягненню нараховані позивачем три відсотка річних та інфляційні втрати, а також нараховані пеня та штраф. Також позивач заперечив проти доводів відповідача щодо неправомірності одночасного нарахування пені та штрафу, зазначивши обставини, на які посилається відповідач стосуються виключно фізичних осіб. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Частиною 1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно з ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 19.05.1999 року між Державним комунальним об'єднанням «Київводоканал», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом «Річковик-1», наразі - Обслуговуючий кооператив Житлово-будівлений кооператив «Річковик-1» (абонент) укладено Договір №06749/4-13 на послуги водопостачання та водовідведення (договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язався забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент - сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65 (надалі - Правила). Згідно з п.2.1. Договору постачальник зобов'язався забезпечувати постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82, приймати від абонента каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимі концентрації шкідливих речовин, здійснювати заміну, ремонт несправних водолічильників, їх держперевірку за письмовою заявкою абонента, за його рахунок та попередньою оплатою вартості послуг, що надаються. Відповідно до п.2.2 Договору абонент зобов'язався сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього договору. Кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показаннями водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента (п.3.1 Договору). Пунктом 3.4 Договору визначено, що кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно до показників лічильника, а при його відсутності - за узгодженням з постачальником, за діючими нормами водопостачання, або іншим засобом, передбаченим п.21.2 Правил. Згідно з п.3.6 Договору, абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом (п.3.7 Договору). Відповідно до п.4.1 Договору, за безпідставну відмову від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі 20 відсотків від несплаченої суми. Згідно з п.4.2 Договору, за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує пеню у розмірі 0.1 відсоток несплаченої суми за кожний день прострочення. Відповідно до п.5.1 Договору, цей договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень представників обох сторін, вказаний договір у період, за який стягується заборгованість, був чинним, сторонами, у порядку, визначеному пунктом 5.5. договору не направлялось повідомлень про закінчення строку дії договору. Додаткових договорів до вказаного договору між сторонами не укладалось, інших договорів на постачання води та приймання стоків - також не укладалось. Отже, за вказаним договором позивач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» є підприємством питного водопостачання, яке надає послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення. Відповідач - Обслуговуючий кооператив Житлово-будівлений кооператив «Річковик-1» є споживачем послуг з постачання питної води та водовідведення. З матеріалів справи вбачається, що позивачем у період з 01.09.2017 по 30.09.2017 по коду 3-388 позивачем виставлено рахунки відповідачу за надані послуги в розмірі 43987,97 грн., з яких відповідачем сплачено 23987,97 грн., по коду 3-50388 за період з 01.12.2014 по 30.09.2017 позивачем виставлено на суму 236482,48 грн., з яких відповідачем сплачено 154309,33 грн., внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в загальному розмірі 106161,12 грн. Обсяг питної води, наданої відповідачу підтверджується матеріалами справи, зокрема актами про зняття показань з приладів обліку, погодженими та підписаними відповідачем, відповідач частково проводив оплату вказаних послуг. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання і водовідведення. Пунктом 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2008 року за № 936/15627; далі - Правила № 190) передбачено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору. Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. За правилами статті 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, а частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Факт існування заборгованості в розмірі 106161,12 грн. належним чином підтверджений матеріалами справи, зокрема наявними в матеріалах справи виписками по рахунках позивача за спірний період. В той же час, суд приймає до уваги ту обставину, що в ході розгляду справи відповідач в повному обсязі погасив перед позивачем основну заборгованість за надані послуги в сумі 106161,12 грн. Вказане підтверджується наданими відповідачем копіями платіжних доручень та випискою по рахунку останнього, та підтверджується позивачем. Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Відтак, враховуючи факт погашення відповідачем основної заборгованості за договором в розмірі 106161,12 грн., провадження у справі в частині стягнення з відповідача зазначеної суми основної заборгованості підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю предмета спору. Разом з тим, стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно п.1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 2 ст. 625 ЦК України). На підставі зазначених норм позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 41081,19 грн. та трьох відсотків річних в сумі 6902,33 грн., нарахованих по коду абонента 3-388 за період з 24.09.2017 по 30.09.2017 та по коду абонента 3-50388 за період з 28.12.2014 по 30.09.2017. Враховуючи несвоєчасну оплату відповідачем наданих послуг, що не заперечується поясненнями представника відповідача та підтверджується наявними в матеріалах справи документами, суд приходить до висновку, правомірності нарахування позивачем трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Перевіривши наданий позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що позивачем при розрахунку вказаних нарахувань допущено арифметичні помилки. Провівши власний перерахунок заявлених до стягнення сум трьох відсотків річних та інфляційних втрат суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 6713,96 грн. та інфляційних втрат в розмірі 35025,13 грн., а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню. Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 567,14 грн. та штрафу в сумі 21232,22 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України). Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 1 ст.547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до п.4.1 Договору, за безпідставну відмову від оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі 20 відсотків від несплаченої суми. Згідно з п.4.2 Договору, за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення абонент сплачує пеню у розмірі 0.1 відсоток несплаченої суми за кожний день прострочення. Приписами ч.6 ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, судом встановлено, що при здійсненні вказаного нарахування позивачем допущено арифметичні помилки, щодо нарахованої суми пені. Здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення пені та штрафу суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення зазначених позовних вимог та стягнення з відповідача 179,84 грн. пені та 21232,22 грн. штрафу. Разом з тим, щодо заперечень відповідача, що нарахування пені та штрафу є одним видом цивільно-правової відповідальності, а відтак їх одночасне застосування за одне порушення суперечить Конституції України судом відхиляються з огляду на наступне. Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Наразі, нормами чинного законодавства не заборонено одночасне нарахування пені та штрафу за порушення умов договору, у випадку якщо такий вид санкцій передбачений укладеним між сторонами договором, а відтак зазначені заперечення відповідача визнаються судом безпідставними та необґрунтованими. За таких обставин, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову. Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин. Разом з тим, щодо розподілу судового збору, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За приписами ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2017 становить 1600 грн. Таким чином, за подання до суду даної позовної заяви, позивачем мав бути сплачений судовий збір в розмірі 2639,16 грн. На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Разом з тим, відповідно до п.4 ч.6 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності, у резолютивній частині рішення також вказується про повернення судового збору. Відповідно до ч.1 ст.7 зазначеного Закону, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Як вбачається із наявних в матеріалах справи документів, 16.01.2018 позивачем через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва подано клопотання №101/12 від 15.01.2018 про повернення суми надмірно сплаченого судового збору в розмірі 367,62 грн. сплаченого на підставі платіжного доручення №2114 від 24.11.2017. Таким чином, враховуючи подане позивачем клопотання про повернення суми надмірно сплаченого судового збору, суд дійшов висновку про те, що витрати зі сплати судового збору в розмірі 367,62 грн. підлягають поверненню з Державного бюджету України на користь позивача. Враховуючи вкладене та

Резолютивна частина:
Позов задовольнити частково. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив «Річковик-1» (02232, м. Київ, вул. Данькевича, 3;7; ідентифікаційний код 22883052) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; ідентифікаційний код 03327664) 35025 (тридцять п'ять тисяч двадцять п'ять) грн. 13 коп. інфляційних втрат, 6713 (шість тисяч сімсот тринадцять) грн. 96 коп. трьох процентів річних, 179 (сто сімдесят дев'ять) грн. 84 коп. пені, 21232 (двадцять одну тисячу двісті тридцять дві) грн. 22 коп. штрафу, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2539 (дві тисячі п'ятсот тридцять дев'ять) грн. 68 коп. В іншій частині позову відмовити. Провадження у справі №910/22656/17 в частині позовних вимог про стягнення 106161 (ста шести тисяч ста шістдесяти однієї) грн. 12 коп. основної заборгованості закрити. Повернути Приватному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; ідентифікаційний код 03327664) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 367 (триста шістдесят сім) грн. 62 коп., сплачений на підставі платіжного доручення від 24.11.2017 № 2114. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст рішення складено: 23.01.2018 Суддя Я.В. Маринченко

Результат: partial