Вид судочинства: criminal
Суддя: Куцоконь Ю.П. Ю. П.
Дата ухвалення: 2011-10-11 00:00:00+03

Обставини справи:
Органом досудового слідства [PERSON] обвинувачується в тому, що 23 січня 2008 року він як Іпотекодавецьуклав іпотечний договір кредиту за номером 26Ж-1 з Акціонерно-комерційним банком регіонального розвитку Укрсоцбанкяк Іпотекодержателем, згідно з яким отримав в іпотеку від даного банку наступне нерухоме майно: однокімнатну квартиру № 35 загальною площею 42,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Костромська,7, належну йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 23 січня 2008 року з [PERSON] Згідно з пунктом 2.1.4 даного договору, [PERSON] без письмової згоди іпотекодержателя зобовязувався не відчужувати предмет іпотеки, не передавати його в спільну власність, оренду, лізинг, користування, а також не обтяжувати його будь-якими зобовязаннями, що обмежують право власності іпотекодавця на предмет іпотеки. [PERSON] на протязі 2008 року не звертався в Рівненське відділення Львівської обласної філії Укрсоцбанкуз приводу дострокового погашення кредиту на квартиру [ADDRESS]. Але, діючи всупереч договору за номером 26Ж-1 з Акціонерно-комерційним банком регіонального розвитку Укрсоцбанк, [PERSON], умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою [PERSON], домовився з громадянкою [PERSON] про купівлю-продаж їй квартири [ADDRESS], яка була отримана ним в іпотеку. При цьому [PERSON] та [PERSON] 14.05.2008 року уклали між собою попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 80800 грн. Укладаючи даний договір, [PERSON] надав [PERSON] завідомо неправдиво відомості про те, що нерухоме майно, яке було в іпотеці Укрсоцбанку, жодним способом не відчужене, не перебуває у спорі чи під арештом, не переданий в оренду/лізинг/довірче управління. Таким чином, [PERSON] заволодів грошовими коштами [PERSON] у великих розмірах, які використав на свої цілі, без мети сплати договору кредиту з Акціонерно-комерційним банком регіонального розвитку Укрсоцбанк. Дії [PERSON] органом досудового слідства кваліфіковані за ч.3 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах. Вказане обвинувачення [PERSON] за ч.3 ст.190 КК України суд визнає недоведеним, оскільки воно зібраними та дослідженими по справі доказами не підтверджується. Підсудний [PERSON] в судовому засіданні винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав і показав, що ще до укладення з [PERSON] як попереднього договору, так і договору про завдаток, останній було відомо про те, що належна йому квартира № 35 на вулиці Костромській,7 в місті Рівне придбана за кредитні кошти і перебуває в іпотеці Укрсоцбанку. При першій зустрічі його брат показував [PERSON] всі документи на квартиру, в тому числі кредитний та іпотечний договори. При укладанні попереднього договору і отриманні 16000 доларів США наміру шахрайським шляхом заволодіти цими коштами у нього не було, оскільки він мав реальний намір продати квартиру [PERSON] Він з братом домовилися з [PERSON], що та буде погашати кредит, який він брав на придбання квартири, і має доплатити 16000 доларів США. Квартиру він брав за 63000 доларів США, а кредит був виданий на суму 55000 доларів США. В суму 16000 доларів США, що сплатила [PERSON] за попереднім договором, входила доплата за квартиру до кредиту в сумі 8000 доларів США та 8000 доларів США, які були витрачені братом на ремонт квартири. Укладаючи попередній договір, він з братом хотіли повернути кошти, які вклали у квартиру. Оскільки існувала така домовленість з [PERSON], до банку з письмовою заявою про відчуження квартири він не звертався. Певний час [PERSON] платила по отриманому ним кредиту, однак потім відмовилась платити, пославшись на те, що ціни на квартири впали і їй це невигідно, та відмовилась від укладання договору купівлі-продажу квартири. Потерпіла [PERSON] суду показала, що при попередніх домовленостях та при укладанні попереднього договору 14 травня 2008 року [PERSON] не повідомив її про те, що квартира, яку вона з чоловіком мала намір купити, перебуває в іпотеці. Після укладання попереднього договору та сплати [PERSON] 16000 доларів США, вона з чоловіком, за згодою [PERSON] та його брата, переїхали у квартиру № 35 на вулиці Костромській,7 в місті Рівне, попередньо зробивши у квартирі ремонт. [PERSON] віддав їй всі документи на квартиру, ключі, книжки по оплаті за житлово-комунальні послуги. На початку червня 2008 року від працівника Укрсоцбанку, який приходив оглядати іпотечне майно, вона дізналася про те, що квартира перебуває в іпотеці. Якби вона знала це раніше, то квартиру не купувала б. За домовленістю з братом [PERSON] вона місяців чотири платила по кредиту [PERSON], який обіцяв відрахувати ці кошти від загальної суми. [PERSON] обіцяв до 31 грудня 2008 року сплатить кредит, зняти заборону та продати квартиру, а вона з чоловіком надіялися, що все улагодиться. Оскільки [PERSON] кредит не погашав, в листопаді 2008 року вона відмовилась від квартири та від її придбання і до 31 грудня 2008 року за укладанням договору купівлі-продажу квартири до [PERSON] не зверталася. Свідок [PERSON] на досудовому слідстві дав показання, аналогічні показанням потерпілої [PERSON] (а.с.50-52). У звязку з відсутністю свідка [PERSON] на території України, його показання були оголошені у судовому засіданні. Свідок [PERSON] суду показала, що в 2008 році працювала в Укрсоцбанку і займалася кредитуванням фізичних осіб. Ствердила, що [PERSON] хотів продати квартиру, яка перебувала в іпотеці у банку, і приходив до банку з [PERSON]Г для того, щоб ознайомитися із залишком по кредиту. [PERSON] хотіла переоформити кредит на себе. Пакет відповідних документів від [PERSON] не приймався, оскільки був неповним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що на прохання брата [PERSON] домовлялась про зустріч з працівником Укрсоцбанку [PERSON] з приводу розяснень по кредиту у звязку з продажем іпотечної квартири. Підтвердила факт звернення з цього приводу до банку братів [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] в суді підтвердив ту обставину, що возив брата [PERSON] та [PERSON] з чоловіком до банку. Свідок [PERSON] суду показав, що працює начальником Рівненського відділення ПАТ Укрсоцбанкта підтвердив той факт, що [PERSON] зверталася до нього на особистому прийомі по питанню придбання квартири, яка перебуває в іпотеці. Також показав, що в подібних випадках необхідно або викупити квартиру або переукласти кредитний договір. З оглянутих судом письмових доказів слідує наступне. 23 січня 2008 року між АКБ СР Укрсоцбанкта [PERSON] був укладений договір кредиту № 26Ж, за яким останній отримав грошові кошти в сумі 55250 доларів США на купівлю квартири № 35 на вулиці Костромській,7 в місті Рівне (а.с.12-14). Тоді ж, 23 січня 2008 року між АКБ СР Укрсоцбанкта [PERSON] був укладений іпотечний договір № 26Ж-1, за яким згадана квартира передана в іпотеку АКБ СР Укрсоцбанк. Відповідно до п.2.1.4 вказаного договору [PERSON], як іпотекодавець, зобовязався без письмової згоди іпотекодержателя, що оформляється додатковою угодою до цього договору, не відчужувати предмет іпотеки, не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування, а також не обтяжувати його будь-якими зобовязаннями, що обмежують право власності іподекодавця на предмет іпотеки (а.с.7-9). 18 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про завдаток, відповідно до якого [PERSON] сплатила [PERSON] 7425 грн завдатку для забезпечення укладання договору купівлі-продажу квартири № 35 на вулиці Костромській,7 в місті Рівне. Пунктом 6 цього договору була обумовлена вартість квартири за договором купівлі-продажу в сумі 366300 грн, що на момент укладання договору про завдаток еквівалентно 74000 доларів США. Пунктом 8 договору передбачено, що повний розрахунок повинен здійснитися до 26 квітня 2008 року (а.с.33). 14 травня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір, згідно якого сторони договору зобовязалися у майбутньому, в строк не пізніше 31 грудня 2008 року укласти договір купівлі-продажу квартири № 35 на вулиці Костромській,7 в місті Рівне у встановленій законом формі та на умовах, визначених цим договором. Згідно цього договору купівля-продаж квартири має бути вчинена за суму 373700 грн, що на день підписання договору еквівалентно 74000 доларів США. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладання основного договору [PERSON] передала [PERSON] як аванс 80800 грн, що еквівалентно 16000 доларів США. Згідно п.6 попереднього договору [PERSON] ствердив та гарантував [PERSON], що нерухоме майно, яке буде предметом договору купівлі-продажу, на момент укладення цього попереднього договору нікому іншому не продане, не подароване, в ренту або як внесок до статутного капіталу юридичної особи не передане, не відчужене іншим способом, під податковою заставою, у спорі і під забороною (арештом) не перебуває, права на відчужуване майно у третіх осіб (в тому числі малолітніх, неповнолітніх та осіб непрацездатного віку), немає. Як передбачено п.7 попереднього договору, у випадку, якщо [PERSON] ухиляється від виконання основного договору, він повинен повернути аванс у двократному розмірі на протязі трьох днів, а також сплатити штраф у розмірі 10 процентів від суми переданого авансу. У випадку,якщо [PERSON] ухиляється від укладення основного договору, вона не вправі вимагати від [PERSON] повернення авансу (а.с.13). 04 серпня 2009 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] до Рівненського міського суду, а 30 листопада 2009 року до Рівненського районного суду. В обох позовах [PERSON] зазначається про те, що після настання строку виконання умов попереднього договору вона звернулася до [PERSON] з вимогою укласти основний договір (купівлі-продажу). Однак [PERSON] відмовився укладати основний договір, мотивуючи це тим, що продати дану квартиру, яка мала бути предметом договору, він не може, оскільки вона перебувала та перебуває в заставі банку. (а.с.140,141). Дослідивши, проаналізувавши та оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку про відсутність в діях підсудного складу злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах. В першу чергу суд звертає увагу на юридичну неспроможність обвинувачення, предявленого [PERSON] органом досудового слідства та підтриманого державним обвинувачем. Так, [PERSON] обвинувачується в тому, що 23 січня 2008 року уклав іпотечний договір кредиту № 26Ж-1, згідно з яким отримав в іпотеку від банку квартиру, і протягом 2008 року не звертався до банку з приводу дострокового погашення кредиту. Вказані дії не містять не лише складу злочину, а й ознак будь-якого правопорушення. Судом встановлено, що [PERSON] 23 січня 2008 року були укладені два договори: договір кредиту № 26Ж та іпотечний договір № 26Ж-1. Зазначений в обвинуваченні іпотечний договір кредиту № 26Ж-1 [PERSON] не укладався. Крім того, за іпотечним договором особа не може отримати квартиру в іпотеку від банку, а навпаки, передає квартиру банку в іпотеку. Не заслуговує на увагу і посилання на те, що домовляючись з [PERSON] про купівлю-продаж їй квартири, [PERSON] діяв всупереч договору № 26Ж-1, в тому числі і п.2.1.4 цього договору, який не забороняє відчуження предмета іпотеки взагалі, а лише обумовлює обовязок іпотекодавця проводити таке відчуження за письмовою згодою іпотекодержателя. При цьому слід врахувати, що між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири укладений не був і, таким чином, не відбулося відчуження квартири. Як зазначено в обвинуваченні, укладаючи попередній договір, [PERSON] надав [PERSON] завідомо неправдиво відомості про те, що нерухоме майно, яке було в іпотеці Укрсоцбанку, жодним способом не відчужене, не перебуває у спорі чи під арештом, не передане в оренду/лізинг/довірче управління. З цього органом досудового слідства зроблено висновок, що [PERSON] заволодів грошовими коштами [PERSON] у великих розмірах, які використав на свої цілі, без мети сплати договору кредиту з Акціонерно-комерційним банком регіонального розвитку Укрсоцбанк. Разом з тим, і на досудовому слідстві, і в судовому засіданні не було встановлено, що на час укладання попереднього договору спірна квартира була відчужена, перебувала в спорі чи під арештом чи була передана в оренду/лізинг/довірче управління. Вказане свідчить про те, що жодних неправдивих відомостей щодо статусу квартири [PERSON] [PERSON] не надавав. Як слідує з тексту п.6 попереднього договору, він не містить жодної неправдивої інформації, як не містить відомостей про те, що квартира перебуває в іпотеці. Мета використання [PERSON] отриманих за попереднім договором коштів самим договором не обумовлювалася, а тому посилання на те, що ці кошти [PERSON] використав на свої цілі, а не на сплату за договором кредиту, не можуть бути прийняті до уваги. Досліджені докази дають суду підстави вважати встановленим, що 14 травня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір, згідно якого сторони договору зобовязалися у майбутньому, в строк не пізніше 31 грудня 2008 року укласти договір купівлі-продажу квартири № 35 на вулиці Костромській,7 в місті Рівне у встановленій законом формі та на умовах, визначених цим договором. Згідно цього договору купівля-продаж квартири має бути вчинена за суму 373700 грн, що на день підписання договору еквівалентно 74000 доларів США. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладання основного договору [PERSON] передала [PERSON] як аванс 80800 грн, що еквівалентно 16000 доларів США. До закінчення терміну, обумовленого цим договором (31 грудня 2008 року), [PERSON] від укладання договору купівлі-квартири відмовилась. Відповідно до розяснень, даних у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 Про судову практику у справах про злочини проти власності, отримання майна з умовою виконання якого-небуть зобовязання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобовязання. З показань допитаних в судовому засіданні підсудного [PERSON], потерпілої [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] слідує, що [PERSON] на час укладання попереднього договору мав намір відчужити належну йому квартиру [PERSON], для чого вчинялися дії по вирішенню цього питання з банком, квартира, документи на квартиру та ключі були передані [PERSON], остання з чоловіком вселилася у цю квартиру. При цьому суд також враховує, що саме [PERSON], а не [PERSON], відмовилася від укладання договору купівлі-продажу квартири. З показань свідків працівників банку [PERSON] та [PERSON] слідує, що реальна можливість відчуження квартири, яка перебувала в іпотеці, залишилась. Обставини, вказані потерпілою [PERSON] у своїх показаннях в судовому засіданні, не відповідають обставинам, викладеним нею у позовних заявах до [PERSON], що подавалися до Рівненського міського та районного судів, де [PERSON] вказувала на те, що після настання строку виконання умов попереднього договору вона звернулася до [PERSON] з вимогою укласти основний договір купівлі-продажу, на що [PERSON] відмовився, посилаючись на те, що продати дану квартиру він не може, оскільки вона перебувала та перебуває в заставі банку. Що стосується обізнаності [PERSON] про перебування квартири в іпотеці, то досліджені докази дають суду підстави вважати, що [PERSON] на час укладання попереднього договору було відомо про цю обставину, що підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім того, про це свідчать і самі дії [PERSON], яка, з її ж показань, протягом чотирьох місяців сплачувала кошти по отриманому [PERSON] кредиту, що узгоджується з показаннями підсудного про існуючі між ним та [PERSON] домовленості. За таких обставин, посилання [PERSON] на те, що в листопаді 2008 року вона відмовилась від квартири та від її придбання через те, що [PERSON] не погашав кредит, судом до уваги не приймаються. Зібрані по справі докази не містять достатніх фактичних даних, на підставі яких можна було б встановити винність [PERSON] в шахрайстві за обставин, вказаних в обвинуваченні, а свідчать про наявність між [PERSON] та [PERSON] цивільно-правових відносин. Відповідно до вимог ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно розяснень, даних у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ, недопустимим є обвинувальних ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобовязаний постановити виправдувальний вирок. Оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності, суд вважає, що вони не обґрунтовують та не доводять предявленого [PERSON] обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. За встановлених по справі обставин та враховуючи зібрані і досліджені по справі докази, суд прийшов до висновку, що в діях [PERSON] відсутній склад злочину, передбачений ч.3 ст.190 КК України, а тому він за ч.3 ст.190 КК України підлягає виправданню за відсутністю в його діях складу злочину. Суд вважає, що зібрані у справі докази не підтверджують вказаного обвинувачення, всі можливості зібрання додаткових доказів вичерпані, а сумніви щодо доведеності обвинувачення усунути неможливо, а тому суд тлумачить їх на користь підсудного.

Резолютивна частина:
[PERSON] в предявленому за ч.3 ст.190 КК України обвинуваченні визнати невинним і по суду виправдати за відсутністю в його діянні складу злочину. Цивільний позов [PERSON] та [PERSON] залишити без розгляду. Запобіжний захід щодо [PERSON] підписку про невиїзд скасувати. Скасувати заходи до забезпечення цивільного позову і зняти арешт з майна [PERSON]. Речовий доказ оригінал попереднього договору від 14 травня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], переданий на зберігання потерпілій, повернути [PERSON]. На вирок суду може бути подана апеляцiя до апеляцiйного суду Рiвненської областi через Рiвненський мiський суд протягом п'ятнадцяти дiб з моменту його проголошення. Суддя Куцоконь Ю.П.

Результат: closed