Вид судочинства: criminal
Суддя: Козачук С. В.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02

Обставини справи:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення Старший солдат [PERSON] , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації Збройних Сил України, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, який введений в дію Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, строк дії якого продовжено, в тому числі Указом Президента України від 23.07.2024 року № 469/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23.07.2024 № 3891-ІХ, без поважних причин та дозволу командування військової частини [NUMBER] , 23.07.2022, у вечірній час доби, точний час досудовим розслідуванням не встановлений, самовільно залишив наметне містечко військової частини [NUMBER] , що розташовувалось поблизу [ADDRESS] та в подальшому, тривалістю понад три доби, знаходився за місцем проживання, що за адресою: [ADDRESS] , де проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби та обов`язки військової служби не виконував, тим самим припинивши виконувати свій Конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості України, до 30.09.2024 року, коли добровільно прибув до Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, що за адресою: вул. Захисників України, 3, в м. Шепетівка Хмельницької області. Таким чином [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини, в умовах воєнного стану, понад три доби. Показання обвинуваченого та обгрунтування недоцільності дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються В судовому засіданні обвинувачений [PERSON] ствердив, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в обвинувальному акті, беззастережно визнає свою вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та щиро розкаюється у вчиненому. Вказав, що він цілком розуміє, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор має довести усі обставини кримінального правопорушення, і що він при цьому має право мовчати, допитати під час такого розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь, просив не досліджувати докази обвинувачення, оскільки не оспорює фактичних обставин, встановлених стороною обвинувачення. Підтвердив, що 23.07.2022 року у вечірній час самовільно залишив військову частину та знаходився за місцем свого проживання до 30.09.2024 року, коли добровільно з`явився до поліції. У вчиненому щиро кається, просив суворо не карати, має намір продовжити військову службу. Захисник [PERSON] зазначив, що обвинувачений [PERSON] правильно розуміє зміст фактичних обставин і їх не оспорює, просив визнати недоцільним їх дослідження, вказуючи на те, що внаслідок розгляду справи, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не будуть порушені права обвинуваченого. Прокурор [PERSON] , посилаючись на те, що обвинувачений [PERSON] повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, фактичні обставини не оспорює, не заперечив проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, вважає необхідним дослідити лише письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого. З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому діянні, ніхто з учасників провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за недоцільне проводити дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого і вважає доведеним пред`явлене обвинувачення. Таким чином, дії [PERSON] кваліфіковані правильно за ч. 5 ст. 407 КК України яксамовільне залишення військової частини, в умовах воєнного стану, понад три доби. Відомості про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, мотиви призначення покарання Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; враховуючи ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. При призначенні покарання [PERSON] суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину. Судом встановлено, що обвинувачений [PERSON] неодружений, раніше судимий за тяжкий злочин, зареєстрований по [ADDRESS] , за місцем реєстрації характеризується як такий, на якого скарг не надходило, на обліку у Шепетівському РВ №2 філії ДУ «Центр пробації в Хмельницькій області» не перебуває, під динамічним спостереженням у лікарів нарколога, психіатра КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня» Шепетівської міської ради Хмельницької області не знаходиться, проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , за місцем служби характеризувався з негативної сторони, є учасником бойових дій. Обставиною, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання [PERSON] є щире каяття, а також те, що останній є учасником бойових дій. Обставиною, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання [PERSON] є вчинення злочину повторно. Враховуючи обставини справи, особу винного, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані досудової доповіді про обвинуваченого, відповідно до якої орган пробації дійшов висновку, що ризик вчинення [PERSON] повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як «середній», суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого [PERSON] можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою обвинувачується, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому, оскільки [PERSON] раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину (ч. 4 ст. 407 КК України) зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і знову вчинив в умовах особливого періоду умисний тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, при цьому уже в період воєнного стану, тривалий час так і не з`явився на службу без поважних причин, а також відсутністю декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд не вбачає підстав для застосування при призначенні покарання [PERSON] ст.ст. 69, 75 КК України. [PERSON] вироком Яворівського районного суду Львівської області від 03.02.2022 року, який набрав законної сили 10.03.2022 року, засуджений за за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, тобто злочин 23.07.2022 року вчинив під час іспитового строку. З урахуванням наведеного, [PERSON] остаточне покарання необхідно призначити за правилами передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 03.02.2022 року у виді позбавлення волі. Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так й іншими особами. На переконання суду таке покарання повністю відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи, ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даним про особу обвинуваченого та наслідкам, що настали. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд Цивільний позов не пред`являвся. Речові докази та процесуальні витрати відсутні. Заявлене прокурором у судових дебатах клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим підлягає задоволенню. Суд ухвалює рішення в порядку, визначеному в ст.ст. 368-380 КПК України, який зобов`язує серед іншого вирішити питання про запобіжний захід до набрання вироком законної сили. Беручи до уваги мету застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яка передбачає досягнення дієвості провадження (ст. 131 КПК України), з огляду на необхідність попередження ризику переховування [PERSON] від суду під тиском тягаря відбування реального покарання за вироком суду, суд вважає необхідним продовжити такий запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили, що забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Строк відбування покарання обвинуваченому суд вважає правильним рахувати з моменту фактичного затримання. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання обвинуваченому слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з моменту затримання 19 листопада 2024 року по 06 січня 2025 року включно.

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2022 року та остаточно призначити [PERSON] покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років. Строк відбуття покарання [PERSON] рахувати з 19 листопада 2024 року. Зарахувати [PERSON] у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання 19 листопада 2024 року по 06 січня 2025 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України. Обраний відносно обвинуваченого [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області. Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення. Суддя: [PERSON]

Результат: guilty