Вид судочинства: administrative
Суддя: Федорець С. В.
Дата ухвалення: 2020-01-03 00:00:00+02

Обставини справи:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про продовження строку його затримання в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 року було ухвалено затримати громадянина Туркменістану [PERSON] , [INFO] , на термін до шести місяців, тобто до 09.10.2019 року та помістити його у Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, для здійснення ідентифікації особи та подальшого забезпечення примусового видворення з України. 10 квітня 2019 року відповідача було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою ідентифікації його особи та подальшого забезпечення примусового видворення з України. 11 квітня 2019 року за вих. № 2320-320/23.1-19 Якимівським РС УДМС України в Запорізькій області направлено запит до Посольства Республіки Туркменістан в Україні стосовно документування [PERSON] , [INFO] , документом для повернення в Республіку Туркменістан, оскільки у іноземця відсутній діючий документ, що посвідчує його особу. 16 серпня 2019 року Якимівським РС УДМС України в Запорізькій області направлено повторний запит за вих. № 2320-758/23.1-19 до Посольства Республіки Туркменістан в Україні стосовно документування [PERSON] , [INFO] , із проханням повідомити рішення з даного питання, проте відповідь з дипломатичного представництва Республіки Туркменістан позивачу не надійшла. Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року продовжено термін тримання відповідача в Чернігівському ПТПІ до 09 січня 2020 року. 30 жовтня 2019 року Якимівським РС УДМС України в Запорізькій області до Посольства Республіки Турменістан було втретє направлено запит стосовно [PERSON] , однак відповідь на запит не надійшла. В телефонному режимі з представником Посольства з`ясовано про необхідність заповнення заяви-анкети щодо документування [PERSON] свідоцтвом на повернення до Туркменістану, але до теперішнього часу [PERSON] категорично відмовляється заповнювати анкету, не бажаючи повертатися до країни своєї громадянської належності, та з власних міркувань стверджує, що хоче повернутися до Російської Федерації, як уродженець цієї країни. 11 листопада 2019 року Якимівським РС УДМС України в Запорізькій області було направлено запит до Генерального Консульства РФ у м. Харкові стосовно підтвердження належності або неналежності [PERSON] до громадянства Російської Федерації. 29 листопада 2019 року засобами електронного зв`язку позивачем була отримана інформація про відсутність будь-яких даних стосовно [PERSON] на території Російської Федерації. В консульські установи відповідач [PERSON] не звертався з питань набуття громадянства Російської Федерації. 16 грудня 2019 року Якимівським РС УДМС України в Запорізькій області знову направлено запит до Генерального Консульства РФ у м. Харкові щодо можливості документування свідоцтвом для в`їзду в Російську Федерацію. 20 грудня 2019 року Консул дипломатичного представництва РФ в м. Харкові особисто подзвонив з даного питання та в телефонному режимі було з`ясовано про неможливість документування громадянина [PERSON] свідоцтвом для в`їзду в Україну, оскільки дана процедура передбачає наявність у іноземця документа на право проживання в Україні та діючого документа, посвідчуючого особу [PERSON] та його належність до громадянства Туркменістану, тобто паспорту. Проте відповідач [PERSON] є неврегульованим мігрантом в Україні, у нього відсутні будь-які діючі документи. Крім того, Консулом Російської Федерації роз`яснено, що на момент набрання чинності Закону Російської Федерації «Про громадянство Російської Федерації», а саме станом на 06 лютого 1992 року відповідач [PERSON] не був прописаний на території Російської Федерації, тому не мав права набути громадянство Російської Федерації у спрощеному порядку. Крім тог,о проведеними перевірками дипломатичним представництвом Республіки Туркменістан в Україні було встановлено, що родина [PERSON] постійно проживала в Турменістані на час прийняття та набрання чинності Закону Республіки Туркменістан «Про громадянство Турменістану» станом на 30 вересня 1992 року, тому відповідач [PERSON] , визнається підданим цієї країни. Станом на 24 грудня 2019 року відповідь з дипломатичного представництва Республіки Туркменістан стосовно документування [PERSON] документом для повернення в Республіку Туркменістан (оскільки у іноземця відсутній діючий документ, що посвідчує його особу), не надійшла, що перешкоджає ідентифікації особи відповідача та забезпечення примусового видворення. Враховуючи вищевикладене, позивач просить продовжити строк затримання та перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Туркменістану [PERSON] терміном на три місяці, тобто до 09 квітня 2020 року. Представник позивача Подрєзова І.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Крім того пояснила, що має намір вжити всіх можливих заходів для документування [PERSON] паспортом громадянина Турменістану. Відповідач громадянин Туркменістану [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти продовження терміну його тримання у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України до трьох місяців. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, дослідивши матеріали адміністративної справи прийшов до наступного. Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2019 року по адміністративній справі № 330/667/19 провадження 2-а/330/14/2019 адміністративний позов Якимівського районного сектору УДМС України в Запорізькій області до громадянина Туркменістану [PERSON] про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України було задоволено повністю. Рішенням було ухвалено: затримати громадянина Туркменістану [PERSON] , [INFO] , на термін до шести місяців, тобто до 09 жовтня 2019 року та помістити його у Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, для здійснення ідентифікації особи та подальшого забезпечення примусового видворення з України. 10 квітня 2019 року відповідача було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою ідентифікації його особи та подальшого забезпечення примусового видворення з України. 11 квітня 2019 року за вих. № 2320-320/23.1-19 Якимівським РС УДМС України в Запорізькій області направлено запит до Посольства Республіки Туркменістан в Україні стосовно документування [PERSON] , [INFO] , документом для повернення в Республіку Туркменістан, оскільки у іноземця відсутній діючий документ, що посвідчує його особу. 16 серпня 2019 року Якимівським РС направлено повторний запит за вих. № 2320-758/23.1-19 до Посольства Республіки Туркменістан в Україні стосовно документування [PERSON] , [INFO] , із проханням повідомити рішення з даного питання, проте відповідь з дипломатичного представництва Республіки Туркменістан позивачу не надійшла. Термін затримання громадянина Туркменістану [PERSON] в Чернігівському ПТПІ, спливав 09 жовтня 2019 року, а тому рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року по справі № 330/2283/19 позовні вимоги Якимівського РС УДМС України в Запорізькій області до громадянина Туркменістану [PERSON] про продовження строку затримання в Чернігівському ПТПІ було задоволено повністю. Продовжено термін тримання відповідача [PERSON] в Чернігівському ПТПІ до 09 січня 2020 року. 30 жовтня 2019 року Якимівським РС УДМС України в Запорізькій області до Посольства Республіки Турменістан було втретє направлено запит стосовно [PERSON] , відповідь на запит не надійшла. Як зазначає позивач, в телефонному режимі з представником Посольства було з`ясовано про необхідність заповнення заяви-анкети щодо документування [PERSON] свідоцтвом на повернення до Туркменістану, але до теперішнього часу відповідач [PERSON] категорично відмовляється заповнювати анкету, не бажаючи повертатися до країни своєї громадянської належності, та з власних міркувань стверджує, що хоче повернутися до Російської Федерації, як уродженець цієї країни. 11 листопада 2019 року Якимівським РС УДМС України в Запорізькій області було направлено запит до Генерального Консульства РФ у м. Харкові стосовно підтвердження належності або неналежності відповідача [PERSON] до громадянства Російської Федерації. 29 листопада 2019 року засобами електронного зв`язку позивачем була отримана інформація про відсутність будь-яких даних стосовно відповідача [PERSON] на території Російської Федерації. Крім того, як зазначає позивач, в консульські установи відповідач не звертався з питань набуття громадянства Російської Федерації. 16 грудня 2019 року Якимівським РС УДМС України в Запорізькій області знову направлено запит до Генерального Консульства РФ у м. Харкові щодо можливості документування свідоцтвом для в`їзду в Російську Федерацію. Як вбачається із позову, 20 грудня 2019 року Консул дипломатичного представництва РФ в м. Харкові особисто подзвонив з даного питання та в телефонному режимі було з`ясовано про неможливість документування громадянина [PERSON] свідоцтвом для в`їзду в Україну, оскільки дана процедура передбачає наявність у іноземця документа на право проживання в Україні та діючого документа, посвідчуючого особу [PERSON] та його належність до громадянства Туркменістану, тобто паспорту. Проте відповідач є неврегульованим мігрантом в Україні, у нього відсутні будь-які діючі документи. Крім того, Консулом Російської Федерації було роз`яснено, що на момент набрання чинності Закону Російської Федерації «Про громадянство Російської Федерації», а саме станом на 06 лютого 1992 року відповідач [PERSON] не був прописаний на території Російської Федерації, тому не мав права набути громадянство Російської Федерації у спрощеному порядку. Крім того, проведеними перевірками дипломатичним представництвом Республіки Туркменістан в Україні було встановлено, що родина [PERSON] постійно проживала в Турменістані на час прийняття та набрання чинності Закону Республіки Туркменістан «Про громадянство Туркменістану» станом на 30 вересня 1992 року, тому відповідач [PERSON] визнається підданим цієї країни. Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців. Відповідно до ч. 11, 12, 13 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, враховуючи правові позиції сторін, беручи до уваги, що на час розгляду справи відповідь з дипломатичного представництва Республіки Туркменістан стосовно документування [PERSON] документом для повернення в Республіку Туркменістан (оскільки у іноземця відсутній діючий документ, що посвідчує його особу), не надійшла, що перешкоджає ідентифікації особи відповідача та забезпечення примусового видворення, тому наявні підстави для продовження строку затримання відповідача в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців. Враховуючи вищевикладене,

Резолютивна частина:
Позов Якимівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (адреса розташування: Україна, Запорізька область, Якимівський район, смт. Якимівка, вул. Центральна, буд. 99) до громадянину Туркменістану [PERSON] (адреса тимчасового перебування: [ADDRESS] ) про продовження строку затримання в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців, - задовольнити. Продовжити термін тримання громадянина Туркменістану [PERSON] , [INFO] , терміном на три місяці, тобто до 09 квітня 2020 року у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, для вирішення питання щодо ідентифікації його особи та подальшого забезпечення примусового видворення з України. Допустити негайне виконання рішення суду. Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана у десятиденний строк з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду через Якимівський районний суд Запорізької області.

Результат: granted