Вид судочинства: administrative
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
03.10.2022 [PERSON] звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до [INFO] (далі - відповідач-1), начальника 4-ої групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС « [INFO] » ВПС « [INFO] » лейтенанта [PERSON] (далі - відповідач-2), в якій позивач, з урахуванням уточнень від 25.10.2022 року, просить: - визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України [PERSON] , [INFO] №896 від 29.08.2022 року, прийняте начальником 4-ої групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС « [INFO] » ВПС « [INFO] » лейтенанта [PERSON] ; - зобов`язати [INFO] (ЄДРПОУ [NUMBER], [ADDRESS]) надати дозвіл на перетинання державного кордону України через підвідомчі відділи прикордонної служби у пунктах пропуску через державний кордон України. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він є студентом іноземного вузу, що розташований в Республіці Ірландія. 29.08.2022 року при спробі виїхати за межі території України на навчання через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг» ним було надано необхідний та достатній перелік документів, які підтверджують його статус як студента закордонного вузу. Серед наданих документів були облікові документи військовозобов`язаного та довідка районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в яких є записи про те, що позивач має право на відстрочку від призову на період мобілізації, а також те, що [INFO] не заперечує щодо виїзду позивача з України для продовження навчання за кордон. Проте, начальником 4-ої групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС « [INFO] » ВПС « [INFO] » лейтенантом [PERSON] було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону за №896 через не надання документів, що підтверджують право на підставу для виїзду за кордон. Позивач вважає, що відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» він є особою, яка не підлягає мобілізації на весь період навчання. За таких обставин, позивач вважає оскаржуване рішення про відмову в перетинанні державного кордону України необґрунтованим та протиправним, що зумовило звернення до суду із цим позовом. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2022 позовну заяву було залишено без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову. 25.10.2022 року позивачем усунено недоліки позову, надано уточнену позовну заяву. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 позовну заяву (уточнену) прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/15200/22, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали. У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг відправлення поштової кореспонденції, копія ухвали від 26.10.2022 була направлена учасникам справи засобами електронного зв`язку на їх офіційні електронні адреси. Копія ухвали від 26.10.2022 скерована позивачу на електронну пошту, вказану у позові, та доставлена 26.10.2022 (довідка про доставку електронного листа від 26.10.2022). Копія ухвали суду від 26.10.2022 була доставлена до електронного кабінету відповідача-1 - 26.10.2022, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа документ в електронному вигляді, яка міститься в матеріалах справи (а.с.43), а уточнена позовна заява надіслана на електронну пошту відповідача-1 - 31.10.2022 (а.с.45). 09.11.2022 від відповідача-1 засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає наступне. 29.08.2022 позивач прибув до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг» з метою здійснення перетину державного кордону на виїзд з України. Станом на час виникнення спірних відносин в Україні діє воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України може обмежуватись законодавством, зокрема, на період дії правового режиму воєнного стану, виїзд за межі України заборонено громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років. Позивач є військовозобов`язаним. Згідно із частиною першою статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації на особливий період такі військовозобов`язані, як здобувачі фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти. Згідно з листа Головнокомандувача ЗСУ від 24.03.2022 №300/1/С/962 щодо громадяни України, які навчаються у закладах освіти за кордоном та на час оголошення мобілізації перебували на території України та не можуть в установленому порядку виїхати за межі України для продовження навчання, органами військового управління надано вказівку територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки стосовно призовників та військовозобов`язаних, яким надано відстрочку від призову для продовження навчання, зокрема за кордоном, відповідно до частини 9, 15 статті 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 18 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у військово-облікових документах зробити відповідні записи щодо надання їм відстрочки від призову (призову за мобілізацією). Згідно з листа Головнокомандувача ЗСУ від 03.04.2022 № 300/1/C/1079 визначено форму довідки для виїзду за кордон для здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за кордоном за денною або дуальною формами здобуття освіти, а також перекладені та нотаріально завірені документи про зарахування/навчання особи у закордонному вузі; студентський квиток або студентська віза. Проте, при перетині державного кордону уповноваженими посадовим особами встановлено, що зарахування позивача до навчального закладу Коледжу Гріффіт Дублін відбулось 05 липня 2022 року, а навчання розпочнеться 19 вересня 2022 року, що свідчить про те, що метою поїздки позивача було не продовження навчання у закордонному навчальному закладі, а початок такого навчання. За таких обставин, позивач не відноситься до категорії здобувачів освіти, які продовжують навчання, та не мав права 29.08.2022 року на перетин державного кордону, оскільки на момент оголошення мобілізації [PERSON] не навчався за денною або дуальною формами здобуття освіти (студенти, слухачі) у закладах освіти за кордоном. Також, з огляду на подані позивачем документи, встановлено, що з моменту введення в Україні воєнного стану 24.02.2022 в останнього було відсутнє право на відстрочку від призову під час мобілізації із зазначених підстав, оскільки довідка для виїзду за кордон здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дульною формами здобуття освіти видана 07.07.2022 року, якою не заперечується щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном, тобто продовжене навчання, яке ще фактично не розпочиналося. У зв`язку з тим, що позивач при здійсненні перетину державного кордону 29.08.2022 року не підтвердив продовження навчання, не подав для паспортного контролю необхідних документів для підтвердження наявності права перетину кордону в умовах воєнного стану, начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС « [INFO] » ВПІС « [INFO] » лейтенант було правомірно відмовлено у дозволі на його перетин. Щодо вимог позивача про зобов`язання надати йому дозвіл на перетин державного кордну України відповідач-1 зазначає про дискреційний характер таких повноважень і адміністративний суд не наділений повноваженнями підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, або приймати замість нього рішення, яке визначається протиправним, давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції відповідача. З огляду на викладене, вважає, що заявлені позовні вимоги необґрунтовані, підстави для задоволення позову відсутні. У відзиві відповідачем-1 зауважено на невірному зазначенні у позовній заяві найменування відповідача. В обґрунтування зазначеного відповідач-1 посилався на наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.08.2003 року №16, згідно із яким дійсним найменуванням є « 6 прикордонний Волинський загін Державної прикордонної служби України (м. Луцьк)», умовним найменуванням для адміністративно-господарської діяльності є - «Військова частина [NUMBER] », з 1992 року назва відповідача, яка відповідає дійсності та внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є - «Військова частина [NUMBER] ». Однак, належних доказів відповідному відповідачем-1 не надано. До відзиву не надано ані наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.08.2003 року №16, ані витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. З урахуванням викладеного, суд виходить з відомостей, зазначених у відзиві, вірним найменуванням відповідача-1 слід вважати 6 прикордонний Волинський загін Державної прикордонної служби України (Військова частина [NUMBER] ). Відповідач-2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Обґрунтувань неможливості подання відзиву у строк, встановлений судом, клопотання про продовження строку на подання відзиву суду не надано. За приписами частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Зважаючи на те, що у період з 19.12.2022 по 01.01.2023 включно суддя Бухтіярова М.М. перебувала у відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня. Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] (а.с.8). Згідно із листом Коледжу Гріффіт Дублін про зарахування за договором №3106076 [PERSON] зарахований до коледжу Гріффіт в Дубліні на навчання за програмою «Бакалавр (з відзнакою) в галузі аудіо та музичних технологій», рівень курсу: курс для здобуття ступеня (денна форма навчання), дата початку курсу - 19 вересня 2022 року, дата завершення курсу - червень 2025 року. За посвідченням про прописку до призовної дільниці №152/95Х-01/1-7, виданого 05.08.2019, позивач узятий на військовий облік у [INFO] та згідно із відміткою у посвідченні має відстрочку від призову. 07.07.2022 [INFO] видано [PERSON] довідку №2880 для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, згідно із якою він має відстрочку від призову на строкову військову службу відповідно до частини 9 статті 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном не має (а.с.10). 29.08.2022 року [PERSON] , [INFO] , прибув у міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг» з метою здійснення перетину державного кордону України на виїзд з України. Відповідачем у відзиві зазначено, що під час здійснення прикордонного контролю позивачем було надано наступні документи: паспорт громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] , посвідчення про приписку із записом про право на відстрочку; довідку [INFO] для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дульною формами здобуття освіти, від 07.07.2022 року №2880;лист-пропозиція про зарахування до Коледжу Гріффіт , Дублін, від 02.06.2022 року із перекладом на українську мову; студентський квиток, номер студента [NUMBER] , із перекладом на українську мову; лист про зарахування до Коледжу Гріффіт із перекладом на українську мову; платіжні доручення від 13.06.2022 року та 23.06.2022 року. Рішенням [INFO] в особі начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС « [INFO] » ВПС « [INFO] » лейтенанта [PERSON] від 29.08.2022 №896 було відмовлено в перетинанні державного кордону України громадянину України [PERSON] , [INFO] , паспортний документ серія [NUMBER] . В обґрунтування рішення від 29.08.2022 №896 зазначено, що на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року» громадянину України тимчасово обмежено у праві виїзду з України, з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, так як вказаний громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підстави для виїзду за кордон (а.с.6-7). Вважаючи протиправним рішення про відмову в перетинанні державного кордону України №896 від 29.08.222, позивач звернувся до суду із цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710-VIв редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Частиною першою, другою статті 2 Закону №1710-VI визначено, що прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів. Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон. Пунктом 1 частини третьої статті 2 Закону №1710-VI передбачено, що прикордонний контроль здійснюється щодо осіб, які перетинають державний кордон. Прикордонний контроль включає, зокрема, перевірку документів (пункт 1 частини четвертої статті 2 Закону №1710-VI). В силу вимог частини першої статті 3 Закону №1710-VI під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України. Згідно із частинами першою, третьою статті 6 Закону №1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Відповідно до частини першої статті 7 Закону №1710-VI паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. Статтею 14 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено порядок відмови у перетинанні державного кордону іноземцям, особам без громадянства та громадянам України. Так, відповідно до частини першої статті 14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3854-ХІІ (далі - Закон №3854-ХІІв редакції на час виникнення спірних відносин). Відповідно до частини першої статті 1 Закону №3854-ХІІ громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. За змістом статті 2 Закону №3854-ХІІ документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). Перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України (стаття 3 Закону). Постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 №57 затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі - Правила №57 в редакції на час виникнення спірних відносин). Пунктом 12 Правил №57 передбачено, що для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень. Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон. На підставі рішення уповноваженого законом державного органу про тимчасову відмову у виїзді за кордон (заборону виїзду), прийнятого відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (3857-12), уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону відмовляє громадянину у перетинанні державного кордону, про що виносить обґрунтоване письмове рішення із зазначенням причин відмови, один примірник якого видається громадянинові (пункт 15Правил №57). В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в обґрунтування підстав прийняття оспорюваного рішення №896 від 29.08.2022 зазначено, що громадянину України тимчасово обмежено у праві виїзду з України у зв`язку з тим, що [PERSON] , [INFO] , не зміг надати на паспортний контроль документи, які підтверджують підставу для виїзду за кордон (а.с.6). Відповідно до статті 6 Закону № 3857-XII право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється. Однак, відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено жодної законодавчо визначеної підстави для тимчасового обмеження позивачу права на виїзд з України. Крім того, у рішенні не зазначено документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, які громадянин України не зміг надати на паспортний контроль. При цьому, оскаржуване рішення не містить правової оцінки поданим позивачем документам на підтвердження підстави для виїзду за кордон. Суд звертає увагу на те, що за посвідченням про прописку до призовної дільниці №152/95Х-01/1-7, виданого 05.08.2019, позивач має відстрочку від призову. [INFO] міста, складаючи стосовно позивача довідку №2880 від 07.07.2022 року, оцінив статус особи та документи надані такою особою. У вказаній довідці уповноважений орган Міністерства оборони України зазначив, що заперечень щодо виїзду позивача з України у встановленому порядку для проходження навчання за кордоном немає (а.с.10). Однак, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не обґрунтовано підстав не врахування такої довідки, не містять матеріали справи доказів того, що вказана довідка містить ознаки підробленого документу або містить недостовірну, сфальсифіковану інформацію. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominenv. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. З огляду на викладене, рішення від 29.08.2022 №896 про відмову в перетинанні державного кордону України не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки відповідачем в оспорюваному рішенні не наведено законодавчо визначеної підстави для тимчасового обмеження позивачу права на виїзд з України, не зазначено документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, які громадянин України не зміг надати на паспортний контроль. Крім того, оскаржуване рішення є таким, що не відповідає затвердженій формі. Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.12.2010 № 967 затверджено форму рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку. Згідно із затвердженою формою рішення вона має містити графу «посилання на рішення суду або прокурора» такого змісту: «у зв`язку з наявністю однієї з підстав, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», у тому числі у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу рішенням_________ тимчасово обмежено у праві виїзду з України, або відповідно до статті 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України» відсутні дійсні документи на право перетинання державного кордону.». Проте, в оскаржуваному рішенні зазначено - «на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року» громадянина України тимчасово обмежено у праві виїзду з України, з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону.» (а.с.6). Таким чином, в оскаржуваному рішенні всупереч затвердженій формі не зазначено підстав відмови в перетинанні державного кордону України громадянину України. Також, згідно із затвердженою формою в рішенні міститься графа - «назва органу охорони державного кордону». У відзиві на позовну заяву зазначено, що дійсне найменування відповідача є - « 6 прикордонний Волинський загін Державної прикордонної служби України (м.Луцьк)», умовним найменуванням для адміністративно-господарської діяльності є - «Військова частина [NUMBER] », та вказано, що з 1992 року назва відповідача, яка відповідає дійсності та внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є - «Військова частина [NUMBER] ». Водночас, в оскаржуваному рішенні не вказано у графі «назву органу охорони державного кордону», яку зазначену відповідачем у відзиві на позовну заяву. За таких обставин, оскаржуване рішення складено з порушенням форми, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.12.2010 № 967. Щодо посилань відповідача у відзиві на приписи пункти 2-6 Правил перетинання Державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. №57, суд зазначає що в оскаржуваному рішенні не зазначено посилань на вказані приписи Правил №57, як на підставу для прийняття даного рішення. За таких обставин, такі доводи відповідача в обґрунтування правомірності рішення від 29.08.2022 №896 не можуть бути враховані судом. З цих же підстав не враховуються доводи відповідача про те, що позивачем не надано документів на підтвердження продовження навчання, оскільки такі обставини не були покладені в основу оскаржуваного рішення. За змістом частин першої, другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Враховуючи викладене, рішення [INFO] в особі начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС « [INFO] » ВПС « [INFO] » лейтенанта [PERSON] від 29.08.2022 №896 про відмову в перетинанні громадянином України [PERSON] , [INFO] , паспортний документ серія [NUMBER] , державного кордону України прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачений законодавством України, та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не відповідає частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню, відтак позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про зобов`язання надати дозвіл на перетинання державного кордону України через підвідомчі відділи прикордонної служби у пунктах пропуску через державний кордон України, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 7 Закону №1710-VI паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон. Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон. Паспортні та інші документи осіб перевіряються в кабінах паспортного контролю, на смугах руху транспорту, у контрольних павільйонах, службових приміщеннях пунктів пропуску через державний кордон чи безпосередньо в транспортних засобах. Відповідно до пункту 12 Правил №57 для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень. Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон. За пунктом 13 Правил №57 під час здійснення прикордонного контролю уповноважені службові особи підрозділу охорони державного кордону використовують бази даних Держприкордонслужби про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Держприкордонслужби, яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені та втрачені паспортні документи, а також інші передбачені законом бази даних. Інформація про громадян, яким уповноваженою службовою особою Держприкордонслужби або Головою Державної прикордонної служби надано дозвіл на перетинання державного кордону, вноситься до відповідної бази даних. Таким чином, перевірку документів та встановлення їх достатності, дійсності та приналежності відповідній особі для перетинання кордону України є компетенцією Держприкордонслужби чи відповідного уповноваженого органу на період оголошення воєнного стану в державі. Як вбачається з матеріалів справи, спір стосується наслідків перевірки відповідачем-2 наданих позивачем документів з метою здійснення перетину державного кордону України на виїзд з України у вигляді рішення від 29.08.2022 №896, яке скасовано судом як протиправне. Судом встановлено, що відповідачем не надано правової оцінки поданим документам. При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх підстав, визначених законодавцем, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету цієї судової справи. Прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на перетинання державного кордону України без перевірки документів та встановлення їх достатності, їх дійсності та приналежності відповідній особі для перетинання кордону України може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону. З огляду на викладене, суд у спірних правовідносинах не може перебирати на себе повноваження іншого органу та, відповідно, встановлювати достатність документів для перетинання кордону, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачами не доведено правомірності своїх дії (рішення) у спірних правовідносинах. Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 992,40 грн., що документально підтверджується квитанцією №38976811 від 27.09.2022. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 судових витрат зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 496,20 грн.

Резолютивна частина:
Позовну заяву [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) до [INFO] (Військова частина [NUMBER] ) (код ЄДРПОУ [NUMBER] , місцезнаходження: [ADDRESS]), начальника 4-ої групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС « [INFO] » ВПС « [INFO] » лейтенанта [PERSON] (місцезнаходження: [ADDRESS] )про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково. Визнати протиправним та скасувати рішення [INFO] в особі начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС « [INFO] » ВПС « [INFO] » лейтенанта [PERSON] від 29.08.2022 №896 про відмову в перетинанні громадянином України [PERSON] , [INFO] , паспортний документ серія [NUMBER] , державного кордону України. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. Стягнути з [INFO] (Військова частина [NUMBER] ) (код ЄДРПОУ [NUMBER], місцезнаходження: [ADDRESS])за рахунок його бюджетних асигнувань на користь [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] )судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Результат: partial