Вид судочинства: commercial
Суддя: Чевгуз О.В.
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02

Обставини справи:
Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агроко" (вул. Устименка, 140, село Крутьки, Чорнобаївський район, Черкаська область, 19932, код ЄДРПОУ 31561188) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області (вул. Садовий проїзд, 5, м. Золотоноша, Черкаська область, 19700, код ЄДРПОУ 04061197) в якому просить суд: - визнати за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агроко", ідентифікаційний код: 31561188 право власності на земельні ділянки кадастрові номери: 7125184400:04:000:6025, 7125184400:05:000:6046; - скасувати державну реєстрацію права власності Чорнобаївської районної державної адміністрації, ідентифікаційний код: 04061330 на земельні ділянки кадастрові номери: 7125184400:04:000:6025, 7125184400:05:000:6046 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Ухвалою від 01 грудня 2021 року Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; задовольнив клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; постановив справу \~\~\~\~\~розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначив розгляд справи по суті у судовому засіданні на\~ \~\~\~\~11 січня 2021 року; сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права. Відповідно до частин 1, 8\~ \~\~\~\~\~\~\~\~статті 252 Господарського процесуального кодексу України\~ \~\~\~(також по тексту ГПК України)\~ \~\~\~розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.\~ \~\~\~При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. 20 грудня 2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому \~відповідач у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду та просить справу розглядати без участі представника відповідача, заперечень проти позову не подано. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. Заслухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до Державного акта на право колективної власності на землю від 27.11.1995 серія ЧР 19-5 земельні ділянки з кадастровими номерами: 7125184400:04:000:6025, 7125184400:05:000:6046 входили до складу земель які були передані у власність КСГП ім. Устименка, с. Крутьки. На земельній ділянці з кадастровим номером 7125184400:04:000:6025 розміщені будівлі та споруди: склад з прибудовою А-1;а; кормоцех Б;б;б; свинарник В,-в;в"; свинарник - маточник Д;д; свинарник - маточник О;о,о"; \~кнурятникКк; \~корівник М;м";м"; телятник Н;н';н"; \~склад Р, адреса: Черкаська обл., Чорнобаївський р., с. Крутьки, вулиця Котовського, будинок 19-а. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка яка зараз має кадастровий номер 7125184400:04:000:6025, також і відповідно до Державного акта на право колективної власності на землю від 27.11.1995 серія ЧР 19-5, в такому самому обсязі була призначена для розміщення зазначених будівель та споруд. На земельній ділянці з кадастровим номером 7125184400:05:000:6046 розміщені будівлі та споруди: столярна майстерня, А-1; прибудова, а; склад матеріалів, В; пилорама, Г; комора, Б; критий тік асфальтний, З, адреса: Черкаська обл., Чорнобаївський р., с. Крутьки, вулиця Чапаева, будинок 8 А. Земельна ділянка яка зараз має кадастровий номер 7125184400:05:000:6046, також і відповідно до Державного акта на право колективної власності на землю від 27.11.1995 серія ЧР 19-5, в такому самому обсязі була призначена для розміщення зазначених будівель та споруд. Вказані обставини підтверджені висновком експерта № 1708/21-2 (а с. 9-26). Відповідно до положень ст.101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. За правилами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з інформацією з довідки від 14.07.2021 № 1117 вказані будівлі та споруди раніше були власністю колективного сільськогосподарського підприємства ім. Устименка с. Крутьки. Відповідно до відомостей Державного реєстру \~речових прав на нерухоме майно від 27.10.2021, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.03.2012, витягу про Державну реєстрацію прав від 05.03.2012 зазначені вище будівлі та споруди є власністю Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОКО". Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОКО", є юридичною особою, зареєстрованою 25.10.2001, дата запису: 07.02.2005, номер запису: 10191200000000076. Указом Президента України № 720 від 08.08.1995 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Частиною 2 ст. 22 Земельного Кодексу України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих,що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Отже, за змістом Указу Президента України № 720 від 08.08.1995 несільськогосподарські угіддя у вигляді земель під господарськими будівлями і дворами паюванню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогічно, відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, суд приходить до висновків, що на підставі вказаних норм чинного законодавства до позивача, як до власника нерухомого майна на кожній спірній земельній ділянці перейшло право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 7125184400:04:000:6025, 7125184400:05:000:6046 разом з правом власності на будівлі та споруди, розміщені на цих земельних ділянках. Право власності позивача на вказані об`єкти нерухомого майна відповідач не заперечує та не спростовує. Сторонами у справу не надано докази про існування спорів з приводу законності підстав набуття позивачем права власності на нерухоме майно. Попередній власник, КСП ім. Устименка, володів спірними земельними ділянками на праві власності на підставі Державного акта на право колективної власності на землю від 27.11.1995 \~серія ЧР 19-5, виданого на підставі рішення Чорнобаївської районної ради народних депутатів від 12.05.1995№ 4-ХХІІ (а.с. 5-8). У відповідності до ст. 3,5 Земельного Кодексу України 1990 року власність на землю в Україні мала такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. У відповідності до ст. 23 Земельного Кодексу України 1990 року визначено перелік документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Так, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. Представник позивача в позовній заяві доводить, що відсутність державної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за КСП ім. Устименка не позбавляло цього власника права на землю, так як державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, дане положення міститься у постанові КГС ВС від 24 січня 2020 року № 910/10987/18. Крім того відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Отже, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, в силу імперативного законодавчого припису, відбувається перехід права на земельну ділянку, розміщену під цим жилим будинком, будівлею або спорудою, до нового власника, а відповідне право на цю земельну ділянку у попереднього власника припиняється, як зазначено у наведеній статті. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки (Суд враховує\~ \~\~\~висновки, викладені у пункті 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16), аналогічні правові позиції закріплені у постанові Верховного Суду від 16.06.2020 № 689/26/17 п. 6.27, постанова від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15. Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах\~ \~\~\~\~\~\~\~\~статті 120 ЗК України,\~ \~\~\~\~\~\~\~\~статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (пункт 8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16). При цьому принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки, на якій це майно розміщене, закріплений наведеними законодавчими нормами, зумовлений невіддільністю нерухомого майна від земельної ділянки, на якій воно розміщене, і яка фактично є його частиною, та має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. У відповідності до ст. 79-1 ЗК України у чинній редакції, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру вбачається (а.с. 33), що право власності на спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 7125184400:04:000:6025, 7125184400:05:000:6046 зареєстровано за Чорнобаївською районною державною адміністрацією. В позовній заяві позивач доводить, що відбулося безпідставне фактичне повернення землі колективної форми власності у власність держави. Разом з тим таке повернення у власність держави можливе лише і виключно у випадках, передбачених законом, а саме у статті 23 ЗК України 1990 року чи статті 140 ЗК України 2001 року. У цьому випадку відбулося втручання держави у право колективної власності на землю. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних органів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ. Втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своїй правозастосовній практиці наголошував на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу № 1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. З`ясовуючи, чи дотримано цієї вимоги, Суд визнає, що держава має право користуватися широкими межами свободи розсуду як у виборі засобів примусового виконання наказів, так і у з`ясуванні виправданості наслідків такого виконання наказів у світлі загальних інтересів - виконання, що спрямоване на досягнення мети, поставленої даним законом (рішення від\~ \~\~\~19 грудня 1989 року у справі «Мелахер та інші проти Австрії», заяви № 10522/83; 11011/84; 11070/84, пункт 48, та від 29 квітня 1999 року у справі «Шассанью та інші проти Франції» , заяви № 25088/94, 28331/95 та 28443/95, пункт 75). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Чорнобаївська районна державна адміністрація була припинена, а її правонаступником стала Золотоніська районна державна адміністрація (а.с. 37-43). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 104 ЦК України, - Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Позивач у позасудовому порядку не вирішив позитивно питання передачі права власності на спірні земельні ділянки на свою користь, звернувшись попередньо до відповідача з вимогою про передачу земельних ділянок, що підтверджується листом від 10.09.2021 (а.с. 45). Це і спричинило спір. Судом встановлено, що існування в Державному реєстрі речових прав та обтяжень запису про державну реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки за Чорнобаївською районною державною адміністрацією унеможливлює таку ж реєстрацію за позивачем. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У відповідності до положень чинного Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Загальними засадами державної реєстрації прав, зокрема, є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження та обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Право власності підлягає державній реєстрації (ст. 1,3,4,19 Закону). Оскільки право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації, то відповідно існуюча спірна державна реєстрація права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на цю ж саму земельну ділянку підлягає скасуванню. Способом судового захисту порушених прав та інтересів особи відповідно до положень частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Отже згідно цієї норми належним способом судового захисту порушених прав та інтересів особи також є вимога про скасування державної реєстрації прав у особи, за якою зареєстровані права, на які претендує позивач, як належний власник. При скасуванні державної реєстрації права власності за Чорнобаївською районною державною адміністрацією одночасно припиняються речові права Чорнобаївської районної державної адміністрації на спірні земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Заперечень проти доводів позивача відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права. Зібраними у справі доказами позивач довів правомірність позовних вимог, а тому позов підлягає до повного задоволення. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
Позов задовольнити повністю. Визнати за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агроко", ідентифікаційний код: 31561188 право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 7125184400:04:000:6025, 7125184400:05:000:6046. Скасувати державну реєстрацію права власності Чорнобаївської районної державної адміністрації, ідентифікаційний код: 04061330 на земельні ділянки з кадастровими номерами: 7125184400:04:000:6025, 7125184400:05:000:6046 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Результат: granted