Вид судочинства: commercial
Суддя: Підченко Ю.О.
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02

Обставини справи:
01.07.2021 між ПрАТ «СК «УСГ» та ТОВ «Зімертал» був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2301-21-00222, предметом якого є страхування транспортного засобу «BMW», державний реєстраційний № [NUMBER] . 19.10.2021 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «BMW», державний реєстраційний № [NUMBER] та транспортного засобу «VOLKSWAGEN», державний реєстраційний № [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Відповідно до постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.11.2021 року по справі № 607/19008/21, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху. 26.11.2021 ПрАТ «СК «УСТ» на підставі Рахунку №BL000000106 від 25.11.2021, страхового акту № 3CKA-13332, розрахунку суми страхового відшкодування здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 351 483,79 грн. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «VOLKSWAGEN», державний реєстраційний № [NUMBER] станом на 19.10.2021 була застрахована у відповідача згідно з полісом № АР/005719257. Тому, 30.11.2021 позивач звернувся до відповідача із Заявою на виплату (страхового) відшкодування № 11/21039, яка була отримана останнім 07.12.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Оскільки, зазначена заява була залишена відповідачем без задоволення ПрАТ «СК «УСГ» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом. 10.07.2022 року ТДВ «Експрес Страхування» було сплачено страхове відшкодування в розмірі 130 000,00 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. 27.07.2022 за результатами розгляду вказаної позовної заяви Господарським судом міста Києва було винесено ухвалу, якою закрито провадження у справі № 910/5790/22 за відсутністю предмета спору. Положеннями cт. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 cт. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі cт. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з цим, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Слід також зазначити, що згідно з ч. 1 cт. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Положеннями п. 3 ч. 1 cт. 20 Закону України «Про страхування», передбачено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. З положень п. 36.2 cт. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Отже, з урахуванням вищевикладених обставин, а саме факту невчасного виконання своїх обов`язків відповідачем, передбачених чинним законодавством, позивач звернувся із позовом про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми. Відповідач у відзиві визнав позовні вимоги повністю, а саме 18 302,33 грн - інфляційних 1 324,93 грн - 3 % річних за період з 09.03.2022 до 10.07.2022. Як передбачено положеннями частин 1, 4 статті 191 ГПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з частиною 2 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 ГПК України). Судом встановлено, що визнання позову уповноваженим представником відповідача, відповідає вимогам статті 191 Господарського процесуального кодексу України та такі дії останнього не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. Відтак, суд дійшов висновку про прийняття визнання відповідачем позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України). Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача. У той же час відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною 1 статті 130 ГПК України передбачено, що в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із прийняттям визнання відповідачем позову та наявністю відповідного клопотання, 50 % сплаченого позивачем судового збору підлягає поверненню йому з Державного бюджету України. Стосовно заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, то суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Як вбачається із позовної заяви, ПрАТ «СК «УСГ» заявило до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн та надало докази понесення таких витрат. На підтвердження понесених позивачем судових витрат у матеріалах справи наявні наступні докази (завірені копії): - Довіреність № 0122-139 від 23.12.2022; - свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Гедз Ю.В.; - Договір № 1-12/2022-К про надання правової (правничої) допомоги від 20.12.2022; - Акт виконаних робіт до Договору № 1-12/2022-К про надання правової (правничої) допомоги від 20.12.2022; - платіжна інструкція № 5121 від 19.09.2023. Заперечуючи проти розміру заявлених позивачем витрат, відповідач наголосив, що розмір таких витрат є невиправданим, завищеним та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі також - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частинною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 "Послуги. Загальні положення" підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 5.1. договору № 1-12/2022-К, за надання правової (правничої) допомоги Адвокатським бюро, у справах, де клієнт виступає в якості позивача, клієнт перераховує на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро гонорар, розмір якого становить 5 000,00 грн за кожну справу незалежно від переліку наданих послуг та часу, витраченого на них. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також, за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Верховний Суд у постанові від 09.04.2019 р. у справі №826/2689/15 зазначив, зокрема, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості, а тому сторона не повинна надавати докази на підтвердження обґрунтованості ринкової вартості послуг. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Відповідна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 №910/13071/19. Витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн підтверджуються матеріалами справи. Отже, суд вважає, що вимоги позивача щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу в загальному розмірі 5 000,00 відповідають критерію розумності, такі витрати мають характеру необхідних, співрозмірні із виконаною роботою в суді першої інстанції. З урахуванням наявних у матеріалах справи фактичних даних, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу були фактичними та неминучими, а їх розмір - обґрунтований. Відповідачем не доведено надмірності понесених ПрАТ «СК «УСГ» витрат на правову допомогу та не надано доказів про наявність підстав зменшити розмір таких витрат. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, то й витрати на професійну правову допомогу мають бути відшкодовані позивачу відповідачем повністю на суму 5 000,00 грн.

Резолютивна частина:
1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" задовольнити. 2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (04073, м. Київ, пр. Степана Бандери, 22; код ЄДРПОУ 36086124) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УСГ" (03038, м. Київ, вул. І.Федорова, 32-А; код ЄДРПОУ 30859524) інфляційні втрати в розмірі 18 302,14 грн, 3% річних в розмірі 1 324,93 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 342,00 грн. Видати наказ. 3. Повернути Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "УСГ" (03038, м. Київ, вул. І.Федорова, 32-А; код ЄДРПОУ 30859524) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 342,00 грн, перерахований згідно з платіжною інструкцією № 5123 від 19.09.2023, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи № 910/15028/23. 4. Підставою повернення судового збору є дане рішення, яке затверджено гербовою печаткою Господарського суду міста Києва. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Дата складання та підписання повного тексту рішення: 10.01.2024. Суддя Ю.О. Підченко

Результат: granted