Вид судочинства: commercial
Суддя: Ломака В.С.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02

Обставини справи:
14.11.2017 року між позивачем (Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі Лізинг" (Страхувальник), яке у подальшому змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг", було укладено Генеральний договір добровільного страхування наземного транспорту № 99-09/003/2.1.5, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом та додатковим обладнанням до нього. 22.08.2019 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі Лізинг", яке у подальшому змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг", укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № УА/207037 (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом - автомобілем "Toyota RAV 4", реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску. За змістом пункту 7 Договору строк дії цього правочину встановлено з 21.09.2019 року по 20.09.2020 року. 28.02.2020 року о 08:50 год. у дворі будинку № 52в на проспекті Повітрофлотському в місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "MAN m44", реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який перед початком руху не впевнився у безпечності та скоїв зіткнення із застрахованим позивачем автомобілем "Toyota RAV 4", реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.04.2020 року в справі № 760/6334/20 (провадження № 3/760/3385/20) водія автомобіля "MAN m44", реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, внаслідок якого скоєно ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що цивільна правова відповідальність водія автомобіля "MAN m44", реєстраційний номер [NUMBER] , на момент настання ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (третя особа) відповідно до полісу серії АО № 1963187 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, із встановленим розміром франшизи - 2 600,00 грн. 02.03.2020 року водій застрахованого позивачем автомобіля "Toyota RAV 4", реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" із повідомленням про настання страхового випадку. 11.03.2020 року Страхувальник наведеного транспортного засобу звернувся до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" із заявою на виплату страхового відшкодування (вхідний № 6041/20). З урахуванням, зокрема, акту огляду транспортного засобу, ремонтної калькуляції № 57923, а також виставленого СТО - ТОВ "Автосаміт на Столичному" рахунку-фактури від 06.03.2020 року № 2020002371 на оплату відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Toyota RAV 4", реєстраційний номер [NUMBER] , на суму 14 336,03 грн., страховим актом позивача від 20.03.2020 року № 99-09/57923/2.1.5.1 вищенаведену ДТП визнано страховим випадком та вирішено виплатити на користь СТО страхове відшкодування у розмірі 10 436,03 грн., що складає різницю між вказаною в рахунку-фактурі від 06.03.2020 року № 2020002371 вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та безумовною франшизою за Договором у розмірі 3 900,00 грн. Відповідно до платіжного доручення від 25.03.2020 року № 3242 позивач перерахував СТО - ТОВ "Автосаміт на Столичному" грошові кошти у розмірі 10 436,03 грн. з призначенням платежу: "Стр. відш. по стр/а № 99-09/57923/2.1.5.1 від 20.03.20р (отр. ТОВ "Бест Лізинг", ІПН 33880354, [NUMBER] ), без ПДВ". Листом від 14.04.2020 року № 6721 позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" з претензією про відшкодування третьою особою виплаченого Акціонерним товариством "Страхова компанія "Країна" страхового відшкодування у розмірі 10 436,03 грн. У відповідь на означену претензію третя особа направила позивачу лист від 28.05.2020 року № 4111, в якому зазначила, що дійсний розмір заподіяного збитку власнику пошкодженого автомобіля "Toyota RAV 4", реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням визначеного коефіцієнта фізичного зносу - 0,279, становить 12 515,37 грн. Також Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" звернуло увагу на те, що зважаючи на настання ДТП внаслідок обопільної вини як водія автомобіля "MAN m44", реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , так і водія автомобіля "Toyota RAV 4", реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , страхове відшкодування відповідно до положень статті 36.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підлягає виплаті у розмірі 50 %. Відтак, третя особа визнала обґрунтованість вимог претензії Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" в частині відшкодування 3 657,69 грн. (що фактично становить різницю між 50 % від визначеної третьою особою вартості заподіяного збитку власнику пошкодженого автомобіля "Toyota RAV 4", реєстраційний номер [NUMBER] , та розміром вказаної у полісі серії АО № 1963187 франшизи в сумі 2 600,00 грн.). Враховуючи фактичне відшкодування Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь позивача 3 657,69 грн., що становить лише частину сплаченого останнім страхового відшкодування у загальному розмірі 10 436,03 грн., листом від 08.07.2020 року № 57923/ІНС Акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтфатер Київ" з претензією про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням з посиланням на положення статей 993, 1166, 1187, 1191, 1194 Цивільного кодексу України. Оскільки відповідач не сплатив позивачу, до якого перейшло відповідне право вимоги, суму страхового відшкодування, яке, з урахуванням заяви Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" про зменшення розміру позовних вимог від 08.12.2021 року, становить 2 600,00 грн., позивач звернулося до суду з даним позовом. Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частин 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Аналогічна правова позиція викладена у абзаці 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди". Законом України "Про страхування" передбачено, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів підлягає обов`язковому страхуванню (стаття 7 Закону). Згідно з приписами статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги щодо сплати шкоди в розмірі 10 436,03 грн. особою, відповідальною за заподіяний збиток. Вина, зокрема, [PERSON] , підтверджена постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.04.2020 року в справі № 760/6334/20 (провадження № 3/760/3385/20). У вказаній постанові суду зазначено, що [PERSON] працює водієм у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Альтфатер Київ". З матеріалів справи також вбачається, на час скоєння ДТП відповідач був власником вантажного автомобіля "MAN m44", реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно з частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1 частини 2, частиною 3 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У той же час, відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частина 1 статті 1172 Цивільного кодексу України встановлює, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Отже, у спірному випадку в силу приписів статті 1172 Цивільного кодексу України саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтфатер Київ" відповідає за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, винуватцем якої визнано, зокрема, працівника останнього - [PERSON] . При цьому, доказів неправомірності керування вказаною особою транспортним засобом "MAN m44", реєстраційний номер [NUMBER] , на момент скоєння ДТП матеріали справи не містять, факт перебування цієї фізичної особи у трудових відносинах з відповідачем останнім не спростовано. Як було зазначено вище, Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь позивача було відшкодовано лише 3 657,69 грн. із загальної суми сплаченого позивачем страхового відшкодування у загальному розмірі 10 436,03 грн., оскільки означена виплата була зменшена третьою особою, зокрема, на суму франшизи у розмірі 2 600,00 грн. За умовами пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню страховиком цивільно-правової відповідальності, в даному випадку підлягають застосуванню саме спеціальні норми пункту 22.1 статті 22 та статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи. Відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. В силу статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. У той же час, відповідно до частини 36.6 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Враховуючи наведені обставини, а також зважаючи на наявні у матеріалах справи документи та встановлені під час її розгляду обставини, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтфатер Київ" грошових коштів у розмірі 2 600,00 грн. Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження сплати спірної суми грошових коштів. За таких обставин, вказаний позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Резолютивна частина:
1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтфатер Київ" про стягнення 2 600,00 грн. задовольнити. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтфатер Київ" (03151, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 72; код ЄДРПОУ 25280118) на користь Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (04176, місто Київ, вулиця Електриків, будинок 29А; код ЄДРПОУ 20842474) 2 600 (дві тисячі шістсот) грн. 00 коп. збитків, а також 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору. 3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили. 4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 5. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено та підписано 12.01.2022 року. Суддя В.С. Ломака

Результат: granted