Вид судочинства: criminal
Суддя: Чуб К. В.
Дата ухвалення: 2026-01-07 00:00:00+02

Обставини справи:
Обвинувачений [PERSON] 11.01.2021 близько 12 год. 00 хв. знаходячись в спеціально обладнаній камері № 2 службового автомобіля марки Ford Transit, номерний знак [NUMBER] , призначеного для конвоювання підсудних або взятих під варту осіб, який прибув до Шевченківського районного суду Харківської області, почав безпідставно вимагати від працівників конвою, щоб його випустили на подвір`я. Отримавши відмову від працівника конвою - командира відділення БКС ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції [PERSON] , [PERSON] почав вимагати, щоб йому викликали бригаду швидкої медичної допомоги та повідомив, що має намір порізати собі вени. У зв`язку з цим, конвоїр [PERSON] вирішив перевірити стан здоров`я [PERSON] , зазирнув до камери та помітив, що у правій руці [PERSON] знаходиться сторонній предмет, яким той провів по венам своєї лівої руки. У зв`язку з цим, [PERSON] почав вимагати від [PERSON] щоб той віддав зазначений предмет, на що останій на ґрунті неповаги до співробітника конвою, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, та те, що працівник конвою перебуває при виконанні службових обов`язків у форменому одязі, проявляючи свою зухвалість, не відреагував на вимогу працівника конвою та продовжив вчиняти протиправні дії, а саме проводити вказаним предметом по венам лівої руки. З метою припинення протиправних дій [PERSON] , конвоїр [PERSON] відчинив двері камери № 2, в якій знаходився підсудний [PERSON] , та застосував відповідно до ст. 44 Закону України "Про Національну поліцію" заходи примусу "застосування фізичної сили", а саме схопив обома руками [PERSON] за його праву руку, в якій останній тримав сторонній предмет, для того щоб [PERSON] не наніс собі тілесних ушкоджень, та знову вимагав від [PERSON] , щоб той видав предмет, який останній тримав у правій руці. [PERSON] на це не відреагував, а почав погрожувати фізичною розправою [PERSON] у формі нецензурної лайки і активно застосовувати свою фізичну силу, а саме почав виривати охвачену [PERSON] руку та наніс один удар лівою рукою без замаху у праву частину передпліччя [PERSON] , що не спричинило останньому тілесних ушкоджень. З метою припинення протиправних дій [PERSON] щодо опору працівнику конвою, [PERSON] застосував захід примусу відповідно до ст. 45 Закону України "Про Національну поліцію", а саме засіб, споряджений речовиною сльозогінної та дратівної дії "Терен". Після цього на допомогу підійшов працівник конвою - поліцейський БКС ГУНП в Харківській області капрал поліції [PERSON] , який став з правого боку [PERSON] та намагався здійснити захват лівої руки [PERSON] , проте останній, не припиняючи свої протиправні дії, наніс лівою рукою удар - поштовх [PERSON] у груди, що не спричинило останньому тілесних ушкоджень. Свої злочинні дії [PERSON] припинив лише після того, як згідно зі ст.ст. 44, 45 Закону України "Про Національну поліцію" до останнього було застосовано фізичну силу, спеціальний засіб - газовий балончик сльозоточивої дії "Терен" та спеціальний засіб "кайданки". Вказані вище дії [PERSON] унеможливлювали виконання працівниками конвойної служби своїх службових обов`язків у вигляді конвоювання [PERSON] з Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" до Шевченківського районного суду Харківської області. В судовому засіданні обвинувачений [PERSON] свою вину у вчинені зазначеного кримінального правопорушення визнав повністю, не оспорював фактичні обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначивши, що у вчиненому щиро розкаюється. Потерпілі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників справи не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, при цьому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції. Дії обвинуваченого [PERSON] кваліфікуються судом за ч.2 ст. 342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків. Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст. 50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Призначаючи покарання обвинуваченому [PERSON] суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття. Згідно зі ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину, ступінь суспільної небезпечності та наслідки скоєного, відсутність тяжких наслідків, відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він неодноразово судимий, одружений, є батьком двох малолітніх дітей, має середню освіту. Згідно характеристики за місцем проживання скарг на поведінку [PERSON] не надходило. Також враховує ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, який повністю визнав свою вину, розкаявся. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 342 КК України, у виді позбавлення волі. Крім того, оскільки обвинувачений вчинив даний злочин до постановлення вироку 20 березня 2025 року Харківським районним судом Харківської області, то остаточне покарання [PERSON] слід визначити за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань. Запобіжний захід [PERSON] у даному кримінальному провадженні не обирався. Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за даним вироком та покарання, призначеного за вироком Харківського районного суду Харківської області від 20.03.2025, остаточно визначити [PERSON] покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 7 (сім) місяців. Строк відбування покарання [PERSON] рахувати з дня набрання цим вироком законної сили. У строк відбування покарання [PERSON] зарахувати частково відбуте покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 20.03.2025 (з 20.03.2025 (початок строку відбування покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області), із зарахуванням строку попереднього ув`язнення з 27.01.2023-10.04.2023 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі). Речовий доказ - металевий фрагмент зі слідами речовини бурого кольору, розміром 1,3х0,5 см, який зберігається у матеріалах кримінального провадження № 12021220450000005 - залишити у матеріалах цього кримінального провадження. Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Диканський районний суд Полтавської області. Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію після подачі до суду відповідної заяви. Головуючий [PERSON]

Результат: guilty