Вид судочинства: civil
Суддя: Мармаш В. Я.
Дата ухвалення: 2012-08-08 00:00:00+03

Обставини справи:
Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, який в ході судового розгляду справи уточнив, та остаточно просив стягнути з останнього суму боргу за кредитним договором № 99-Ф07 від 09.10.2007р., укладеним між сторонами, в розмірі 1198313,11 грн. Відповідна сума заборгованості сформувалась станом на 28.03.2011р., які просить стягнути у судовому порядку. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав із аналогічних викладеним у позовній заяві підстав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечив, пояснивши, що вважає безпідставною вимогу щодо стягнення із відповідача, крім пені за договором, одночасно 315000 грн. штрафу за кредитним договором, оскільки таким чином відповідач двічі притягується до юридичної відповідальності одного виду, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Як вбачається з копії кредитного договору № 99-Ф07 від 09.10.2007р. відповідачу був наданий ліміт кредитних кошті в сумі 60000 грн., який згодом був збільшений до 1050000 грн. строком до 08.10.2009р. зі сплатою 17,5 процентів річних, згідно додаткового договору від 11.09.2008р. процентна ставка була збільшена до 19 % річних, згідно додаткового договору від 01.03.2009р. процентна ставка була збільшена до 25 % річних. Відповідно до заяви на видачу готівки № 1 від 08.02.2008р. вбачається, що відповідачу згідно умов кредитного договору був виданий грошовий транш в розмірі 614797,71 грн. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Взятих на себе зобов’язань, відповідач не виконав, у зв’язку з чим станом на 24.06.2010р. виникла заборгованість в розмірі 1359156,08 грн. У зв’язку з частковим погашенням боргу позивачем зменшено позовні вимоги й станом на 28.03.2011р. заборгованість за кредитним договором становить 1198313,11 грн., з яких 660751,64 грн. заборгованості за кредитом та відсотками, 222561,47 грн. пені, комісії згідно умов договору та трьох процентів річних, інфляційних нарахувань на підставі ст. 625 ЦК України за користування грошовими коштами після закінчення строку дії договору, 315000 штрафних санкцій згідно п. 5.4 договору. Розмір боргу стверджується копією розрахунку від 28.03.2011р. Вказані розрахунки складені у відповідності до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Разом із тим, суд не може погодитись із законністю позовної вимоги щодо стягнення із відповідача 315000 штрафних санкцій згідно розрахунку заборгованості від 28.03.2011р., виходячи із наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов’язання забезпечується, зокрема неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов’язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов’язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пунктами 5.3, 5.4 кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов’язання, а саме сплата пені в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення та штраф у розмірі 10% від суми ліміту кредиту. Тобто за одне й те саме порушення зобов’язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. А тому у позові в частині вимог щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 315000 грн. слід відмовити у зв’язку з їх безпідставністю. З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку»до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково та стягнути з останнього на користь позивача 883313,11 грн. боргу за кредитним договором та 1341,52 грн. сплачених позивачем та документально підтверджених судових витрат у справі в частині задоволених позовних вимог (73,71% від 1820 грн.).

Резолютивна частина:
Позов задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку»883313,11 грн. боргу за кредитним договором № 99-Ф07 від 09.10.2007р. В решті вимог –відмовити за безпідставністю. Стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку»1341,52 грн. сплачених судових витрат. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України. Суддя Мармаш В.Я.

Результат: partial