Вид судочинства: commercial
Суддя: Чонгова С.І.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02

Обставини справи:
Рішенням Сквирської міської ради Київської області № 422-18-УІ від 15.12.2011 «Про продаж фізичній особі - підприємцю Бащенку Олександру Васильовичу земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: м. Сквира, вул. К.Лібкнехта, 170, на якій розташовано об'єкти нерухомого майна заявника» (далі - рішення про земельної ділянки) було вирішено: 1. Продати фізичній особі - підприємцю Бащенку Олександру Васильовичу земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,0539 га, розташовану по К.Лібкнехта), 71 у м. Сквира Київської області, яка надана в оренду для обслуговування нежилих приміщень, згідно договору оренди, зареєстрованого управлінням Держкомзему у Сквирському районі 01.11.2011 року №322400004001422, за суму 38 948,14грн (тридцять вісім тисяч дев'ятсот сорок вісім гривень 14 коп.), що визначена експертною грошовою оцінкою, проведеною ТОВ «Лідер Плюс», дата оцінки: 13.12.2011 року. 2. Ця сума вноситься на розрахунковий рахунок міської ради. 3. Цільове призначення земельної ділянки: землі комерційного використання. Ст. 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Згідно з ст. 80 Земельного кодексу України, суб'єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через, органи місцевого самоврядування. Дана норма кореспондується зі ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю. Частиною 1 ст. 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Ст. 12 Земельного кодексу України встановлено, що розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування, прийняття рішення щодо звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок відноситься до повноважень міської ради. 21.11.2012, на підставі рішення про продаж земельної ділянки між Сквирською міською радою в особі міського голови, Писаренка Віталія Григоровича (надалі - продавець, позивач), та фізичною особою-підприємцем Бащенком Олександром Васильовичем (надалі - покупець, відповідач), було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0539 га, розташованої по вул. Незалежності (раніше Карла Лібкнехта), 170 в м. Сквира Київської області, кадастровий номер 3224010100:01:087:0028 (надалі - договір). Пунктом 1.1 договору передбачено, що продавець передає у власність, а покупець приймає у власність і зобов'язується оплатити на нижчевикладених умовах земельну ділянку, що перебувала у користування покупця на умовах договору оренди для обслуговування нежитлових приміщень. Згідно п. 1.2. договору, земельна ділянка розташована по вул. К.Лібкнехта, 170 (сто сімдесят) в м. Сквира Сквирського району Київської області, кадастровий № 3224010100:01:087:0028. Відповідно до п.1.3 договору, площа земельної ділянки складає 0,0539 га, у межах згідно з планом які визначені в натурі (на місцевості), закріпленні межовими знаками і зазначені у кадастровому плані. У пункті 2.1 договору зазначено, що продаж вчинено за погоджену сторонами суму: 38948 (тридцять вісім тисяч дев'ятсот сорок вісім) гривень 14 копійок, з яких 12542 (дванадцять тисяч п'ятсот сорок дві) гривні покупець сплатив продавцеві до оформлення цього договору, а решту зобов'язаний сплатити на протязі 10 місяців, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок покупця. Своїми підписами під цим договором сторони підтверджують відсутність у них будь-яких претензій фінансового характеру один до одного. Така вартість земельної ділянки визначена сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу будь-кого із сторін, так і з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких важких обставин. Пунктом 2.3 договору, сторони встановили, що згідно з висновком експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 30 листопада 2011 року (ліцензія Державного комітету України по земельним ресурсах на проведення землевпорядних та землеоціночних робіт серії АВ №305424), ринкова вартість цієї земельної ділянки становить 38948 (тридцять вісім тисяч дев'ятсот сорок вісім) гривень 14 копійок, або 72 (сімдесят дві) гривні 26 копійок за 1 (один) метр квадратний. Відповідач частково сплатив суму ціни за земельну ділянку, а саме 12 542грн, що ним не заперечується та борг відповідача складає 26 406,14грн. Позивачем за час прострочення нараховано індекс інфляції у сумі 31 658,67грн, 3% річних у сумі 3184грн. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У частині 1 ст. 691 ЦК України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідач, не заперечуючи щодо наявності боргу, просить застосувати строки позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, а порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Частина 1 ст. 261 ЦК України вказує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як витікає з умов договору перебіг строку позовної давності за зазначеним боргом починається з 24.09.2013 (останній день сплати 21.09.2013 припадає на суботу, тобто останній днем виконання зобов'язання є понеділок 23.09.2013). Європейський суд з прав людини у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії зазначив, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення». Відповідно до частини 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту, тому позивач просить поновити пропущений строк позовної давності, посилаючись на акт Білоцерківської об'єднаної державної фінансової інспекції №11-21/36 від 17.04.2015, де було виявлено заборгованість відповідача. Відповідач заперечує щодо клопотання, вказуючи, що згідно довідки управління державної казначейської служби України у Сквирському районі №02-09/17 від 04.01.2018 виписки з рахунків про здійснення операцій надається Сквирській міській раді за результатами попереднього операційного дня. Також, у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язань, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у яких відповідне зобов'язання мало бути виконане. Суд вважає заперечення відповідача обґрунтованим, виходячи з наступного: позивач мав знати про порушення його прав з дня такого порушення, оскільки саме він мав вести облік надходження коштів на його рахунки. Крім того, проведена ревізія, на яку посилається позивач, мала місце до перебігу строку позовної давності. Отже, у позивача відсутні поважні причини пропуску строку позовної давності. Таким чином, вимоги позивача не підлягають задоволенню за спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Резолютивна частина:
1. У задоволенні позову відмовити. Повний текст рішення складено 23.01.2018. Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України. Суддя С.І. Чонгова

Результат: denied