Вид судочинства: administrative
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач працював трактористом та має необхідний стаж роботи, тому 01.10.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Рішенням Головного управління від 07.10.2020 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за нормами статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. Позивач вважає, що відмова у призначенні пенсії на пільгових умовах суттєво порушує його законні права та інтереси, а тому звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 18.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), в порядку ст. 263 КАС України. 14.12.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції вказує, що позивач не надав уточнюючих довідок про роботу трактористом-машиністом та був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції. Крім того, в трудовій книжці колгоспника № [NUMBER] , яка 15.03.1983 видана на ім`я [PERSON] колгоспом «Дружба» дані щодо народження позивача не співпадають із паспортними даними. Зокрема, згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 17 березня 1997 року Теплицьким РВ УМВС України у Вінницькій області на ім`я [PERSON] , дата народження позивача [INFO] , тоді як в трудовій книжці колгоспника №2173 зазначена дата народження - 1956 рік. Отже, не має правових підстав для обчислення страхового та пільгового стажу позивача на підставі зазначеної трудової книжка колгоспника. Також відповідач вказує, що до страхового стажу не зараховано період навчання заявника з 01.09.1980 по 20.07.1983 у зв`язку з наявністю виправлень в трудовій книжці серії [NUMBER] (запис за №5), а саме виправлення в наказі про зарахування на навчання, а також у зв`язку із нечитабельністю відтиску печатки в дипломі серії [NUMBER] , виданого 15.07.1983 Теплицьким профтехучилищем. Головне управління звертає увагу, що вимога позивача щодо зобов`язння відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV з 03.03.2020 є незаконною з огляду на те, що позивач звернувся за призначенням пенсії за віком пізніше трьох місяців після досягнення пенсійного віку. Відтак, у Головного управління відсутні правові підстави для призначення пенсії на пільгових умовах. Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. У період з 08.12.2020 по 31.12.2020 головуючий суддя перебував у відпустці. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне. 01.10.2020 [PERSON] звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Рішенням №025050002407 від 07.10.2020 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за нормами статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи машиністом-трактористом. Крім того, у рішенні вказано, що до загального стажу позивача не зараховано період навчання заявника у ВНЗ з 01.09.1980 по 20.07.1983 згідно записів у трудовій книжці серії [NUMBER] №5-6, з огляду на наявне виправлення в наказі про зарахування на навчання; та на підставі диплому про закінчення освіти серії Г №432575, з огляду на нечитабельність відтиску печатки, яким завірено відповідний документ. Не погоджуючись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом. Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави. У відповідності до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон №1058-IV). Частиною 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право на отримання пенсії мають право громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Згідно підпункту 2 пункту 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців. Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2, призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, територіальні органи Пенсійного фонду України. У відповідності до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. У частині першій статті 48 Кодексу законів про працю України зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Крім того, за правилами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики №259/34/5 від 08.06.2001, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637). Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи. Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Аналіз вищезазначених норм дає підстави для обґрунтованого висновку про те, що трудова книжка є основним документом який підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи. При цьому, порядок призначення пенсій на пільгових умовах трактористам-машиністам, які безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах і на інших підприємствах сільського господарства роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення № 7 від 20.01.1992. Так, до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Єдина назва професії «тракторист-машиніст», запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення. Таким чином, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність кількості відповідного стажу. Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 683/977/17, від 08.05.2018 у справі № 672/455/17, від 27.04.2020 у справі №648/1613/17. Як слідує із записів трудової книжки позивача УКР №0285770 від 21.10.1986, остання містить наступні записи про його трудову діяльність: - 01.09.1983 - зарахований механізатором колгоспу "Дружба"; - з 14.11.1983 по 15.11.1985 - служба в армії; - з 03.01.1986 по 24.10.1986 - тракторист колгоспу "Дружба"; - з 01.09.1980 по 20.07.1983 - навчання у ПТУ-37 по підготовці за спеціальністю тракториста-машиніста широкого профілю; - з 11.12.1986 по 07.01.1987 - водій АТП 3 класу; - з 10.01.1987 по 01.12.2006 - тракторист колгоспу "Дружба"; - з 12.12.2006 по 01.02.2007 - виплата допомоги по безробіттю; - з 02.02.2007 по 01.12.2007 - механізатор в АКПП "Дружба"; - з 17.12.2007 по 03.04.2008 - виплата допомоги по безробіттю; - з 03.04.2008 по 25.11.2008 - тракторист-машиніст с/г виробництва в АКПП "Дружба"; - з 29.12.2008 по 14.04.2009 - виплата допомоги по безробіттю; - з 14.04.2009 по 17.11.2009 - тракторист в АКПП "Дружба" на період весняно-осінніх польових робіт; - з 26.11.2009 по 23.04.2010 - виплата допомоги по безробіттю; - з 23.04.2010 по 15.12.2010 - тракторист в АКПП "Дружба" на період весняно-осінніх польових робіт; - з 03.01.2011 по 15.04.2011 - виплата допомоги по безробіттю; - з 10.03.2011 по 19.03.2011 - робітник з благоустрою на період виконання громадських робіт; - з 15.04.2011 по 22.11.2011 - тракторист в АКПП "Дружба" на період весняно-осінніх польових робіт; - з 30.11.2011 по 13.03.2012 - виплата допомоги по безробіттю; - з 14.03.2012 по 14.03.2012 - тракторист в АКПП "Дружба"; - з 15.03.2012 по 20.12.2013 - тракторист в ТОВ "Теплик-Агро"; - з 06.01.2014 по 02.03.2014 - виплата допомоги по безробіттю; - з 03.03.2014 по 10.12.2014 - тракторист в ТОВ "Теплик-Агро"; - з 04.03.2015 по 01.12.2015 - тракторист в ТОВ "Теплик-Агро"; - з 19.01.2016 по 03.03.2016 - виплата допомоги по безробіттю; - з 04.03.2016 по 28.11.2016 - тракторист в ТОВ "Теплик-Агро"; - з 07.12.2016 по 19.03.2017 - виплата допомоги по безробіттю; - з 20.03.2017 по теперішній час - тракторист-машиніст в ТОВ "Теплик-Агро". Згідно архівної довідки від 15.01.2020 №17/01-22 колгосп "Дружба" реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство "Дружба", та в подальшому КСП "Дружба" реорганізовано в агрокооператив приватних пайовиків "Дружба". Архівною довідкою від 31.01.2020 №01-19/51 підтверджено, що позивач у 1983 році працював механізатором, а у період з 1986 року по 2006 трактористом. Також у довідці вказано про відпрацьовані людинодні. Крім того, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань основним видом економічної діяльності Агрокооперативу приватних пайовиків "Дружба" є вирощування зернових та технічних культур. Поряд з цим, судом встановлено, що основним видом економічної діяльності Товариства з обмежено відповідальністю "Теплик-Агро" (ТОВ "Теплик-Агро") згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Разом з тим, факт отримання позивачем відповідної освіти тракториста-машиніста підтверджується дипломом про освіту Державного комітету Української РСР по професійно-технічній освіті серії Г №432575 від 15.07.1983, згідно якого він закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища за професією тракторист-машиніст широкого профілю з умінням виконувати роботу слюсаря-ремонтника і водія автомобіля, період навчання з 01.09.1980 по 15.07.1983. Позивачу присвоєно кваліфікацію тракторист-машиніст, слюсар ІІ розряду. Крім того, судом з`ясовано, що робота позивача виявилась можливою за наявності у нього посвідчення тракториста-машиніста. Тож, судом встановлено, що позивач виконував трудову функцію за професією тракториста-машиніста, зайнятому у виробництві сільськогосподарської продукції, що також підтверджується його трудовою книжкою. Стосовно періоду навчання позивача у Теплицькому середньому сільському профтехчилищі, то суд зазначає наступне. Згідно п. "д" ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Так, згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, в тому числі в безперервний і стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує 3 місяці. Тобто, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі повинен бути зарахований до трудового стажу, у тому числі й в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, за наявністю двох підстав: 1) у випадку, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу не перевищує 3 місяці; 2) особа зарахована на роботу за набутою професією. Судом встановлено, що у період з 01.09.1980 по 15.07.1983 позивач проходив навчання у Теплицькому середньому сільському профтехчилищі та закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища за професією тракторист-машиніст широкого профілю з умінням виконувати роботу слюсаря-ремонтника і водія автомобіля, де отримав диплом про освіту Державного комітету Української РСР по професійно-технічній освіті серії Г №432575 від 15.07.1983. При цьому, нечитабельність відтиску печатки у вказаному дипломі не може бути підставою для відмови у зарахуванні до загального стажу періоду з 01.09.1980 по 15.07.1983. Суд зауважує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, нечитабельність печатки не може мати негативні наслідки для власника документу, а отже, й не може впливати на його особисті права. Більше того, навіть формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист, зокрема й призначення пенсійних виплат. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а. Водночас після закінчення вказаного професійно-технічного навчального закладу позивач почав працювати механізатором з 01.09.1983. Тобто, перерва між днем закінчення навчання позивача та днем зарахування на роботу не перевищує 3 місяці. У свою чергу, суд звертає увагу, що термін "механізатор" є загальновживаним й більш широким родовим поняттям професії тракториста, зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції. Зокрема, відповідно до "Загальносоюзного класифікатора професій робітників, посад службовців і тарифних розрядів 186016", затвердженого постановою Державного комітету СРСР по стандартах від 27.08.1986 №016, введеного в дію з 01.01.1987 та класифікатора професій ДК 003:2010 на зміну ДК 003:2005, затвердженого та введеного в дію наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 №327, чинного на теперішній час, професія "механізатор" відсутня, а міститься професійна назва роботи тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва. На підставі зазначеного та з урахуванням положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі підлягає зарахуванню до загального та пільгового стажу позивача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 року по справі № 233/1254/17. Щодо періоду проходження позивачем військової служби і зарахування його до пільгового трудового стажу, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що в період з 14.11.1983 по 28.12.1985 позивач проходив строкову військову службу в рядах Радянської армії, що підтверджується копією військового квитка серії [NUMBER] від 14.11.1983. Абзацом 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ, визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Аналогічні положення викладені в частині 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, згідно якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Враховуючи вищевикладене, наявні підстави для зарахування періоду проходження строкової військової служби з 14.11.1983 по 28.12.1985 до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. З огляду на викладене суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області безпідставно не зарахувало до пільгового стажу позивача період навчання, період роботи та період строкової військової служби, а саме: з 01.09.1980 по 20.07.1983 - період навчання; з 01.09.1983 по 13.11.1983; з 14.11.1983 по 28.12.1985 - служба в армії; з 03.01.1986 по 24.10.1986; з 10.01.1987 по 01.12.2006; з 02.02.2007 по 01.12.2007; з 03.04.2008 по 25.11.2008; з 14.04.2009 по 17.11.2009; з 23.04.2010 по 15.12.2010; з 15.04.2011 по 22.11.2011; з 14.03.2012 по 14.03.2012; з 15.03.2012 по 20.12.2013; з 03.03.2014 по 10.12.2014; з 04.03.2015 по 01.12.2015; з 04.03.2016 по 28.11.2016; з 20.03.2017 по 31.08.2020. Разом з тим, слід зазначити, що постановою Верховного суду у справі №687/975/17 від 21.02.2018 суд звернув увагу на те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". З огляду на вищевикладене суд вважає, що рішення відповідача, яким відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах [PERSON] прийнято не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому підлягає скасуванню як протиправне. В контексті наведеного, суд вважає за необхідне зазначити, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не здійснюється призначення пенсії, а перевіряється виключно законність рішення органу пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення, дії чи бездіяльність, а як наслідок - зобов`язати вчинити певні дії. Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії. Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо призначення пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №752/20012/16-а, від 12 червня 2018 року у справі № 800/248/17, від 12 лютого 2019 року у справі №825/1602/17 та від 05 березня 2019 року у справі №2040/6320/18. Таким чином, суд дійшов висновку по відсутність правових підстав для задоволення позову у спосіб, який просить позивач, оскільки зобов`язання відповідача призначити пенсію, свідчить про перебирання судом повноважень суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі), до компетенції якого, віднесено розгляд заяви про призначення пенсії. В той же час, приписи абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України визначають, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 07.10.2020 №025050002407 про відмову у призначенні пенсії за віком [PERSON] , а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового стажу наступні періоди роботи: з 01.09.1980 по 20.07.1983 - період навчання; з 01.09.1983 по 13.11.1983; з 14.11.1983 по 28.12.1985 - служба в армії; з 03.01.1986 по 24.10.1986; з 10.01.1987 по 01.12.2006; з 02.02.2007 по 01.12.2007; з 03.04.2008 по 25.11.2008; з 14.04.2009 по 17.11.2009; з 23.04.2010 по 15.12.2010; з 15.04.2011 по 22.11.2011; з 14.03.2012 по 14.03.2012; з 15.03.2012 по 20.12.2013; з 03.03.2014 по 10.12.2014; з 04.03.2015 по 01.12.2015; з 04.03.2016 по 28.11.2016; з 20.03.2017 по 31.08.2020. У свою чергу, визначаючись щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію, то суд зазначає, що оскільки процедура вирішення питання про призначення пенсії не закінчена, відтак суд не може обрати спосіб захисту визначений позивачем. За таких обставин, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву [PERSON] про призначення йому пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. При цьому, звертаю увагу, що п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Разом з тим суд звертає увагу, що відповідно до п. 29 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 1994 року у справі "RuizTorija v. Spain" статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд звертає увагу на те, що відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що відповідач повинен доводити правомірність своїх рішення, дій чи бездіяльності. Водночас, позивач не позбавлений обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Тобто обов`язок доказування в адміністративному процесі не покладено виключно на суб`єкта владних повноважень, а розподілений в залежності від вимог та заперечень. У даному випадку обов`язок доказування правомірності оспорюваних дій належить відповідачу, в той час як позивач зобов`язаний підтвердити належними та допустимими доказами обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Резолютивна частина:
Адміністративний позов задовольнити частково. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №025050002407 від 07.10.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком [PERSON] . Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового стажу [PERSON] наступні періоди роботи: з 01.09.1980 по 20.07.1983 - період навчання; з 01.09.1983 по 13.11.1983; з 14.11.1983 по 28.12.1985 - служба в армії; з 03.01.1986 по 24.10.1986; з 10.01.1987 по 01.12.2006; з 02.02.2007 по 01.12.2007; з 03.04.2008 по 25.11.2008; з 14.04.2009 по 17.11.2009; з 23.04.2010 по 15.12.2010; з 15.04.2011 по 22.11.2011; з 14.03.2012 по 14.03.2012; з 15.03.2012 по 20.12.2013; з 03.03.2014 по 10.12.2014; з 04.03.2015 по 01.12.2015; з 04.03.2016 по 28.11.2016; з 20.03.2017 по 31.08.2020. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву [PERSON] від 01.10.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення з урахуванням правових висновків, викладених у судовому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнути на користь [PERSON] сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 420,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Позивач: [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, код ЄДРПОУ 13322403) Суддя Комар Павло Анатолійович

Результат: partial