Вид судочинства: commercial
Суддя: Дичко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02

Обставини справи:
Предметом доказування в даній справі є обставини укладення договору розподілу природного газу, порядок розрахунків, строк дії договору, періоди прострочення виконання зобов`язань, наявність/відсутність заборгованості споживача, наявність/відсутність підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат. 01 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі оператор ГРМ) та Комунальним підприємством «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради» (далі споживач) укладено типовий договір № 56Т0623-0945 розподілу природного газу (а.с. 9-24, далі Договір) шляхом підписання споживачем заяви-приєднання № 56Т0623-0945 від 01.06.2023 (а.с. 14). Згідно з пунктом 1.1 Договору цей типовий договір розподілу природного газу (далі Договір) є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. На підставі пункту 1.2 Договору умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП), від 30 вересня 2015року № 2494 (далі Кодекс газорозподільних систем, Кодекс ГРМ). Згідно з пунктом 1.3 Договору цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Відповідно до абзацу 10 пункту 1.4 Договору послуга з розподілу природного газу послуга оператора ГРМ, яка надається споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача. Згідно з пунктом 2.1 Договору за цим Договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Відповідно до пункту 2.3 Договору при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього Договору та Кодексу газорозподільних систем. Згідно з пунктом 5.1 Договору облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Згідно з пунктом 6.1 Договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлено потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Відповідно до пункту 6.2 Договору тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. Для встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу. Згідно з пунктом 6.3 Договору величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність, виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Згідно з пунктом 6.4 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Відповідно до абзаців 1, 3, 4, 6 пункту 6.6 Договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ. Споживач має право здійснювати оплату за договором розподілу природного газу через банківську платіжну систему, онлайн-переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу оператора ГРМ та в інший не заборонений законодавством спосіб. Згідно з пунктом 6.8 Договору надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Згідно з підпунктом 1 пункту 7.2 Договору оператор ГРМ має право отримувати від споживача оплату за цим Договором. Відповідно до підпункту 1 пункту 7.4 Договору споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. На підставі пункту 8.1 Договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України. Відповідно до пункту 11.4 Договору у разі недосягнення між споживачем та оператором ГРМ згоди спірні питання вирішуються у порядку, встановленому чинним законодавством, у тому числі в судовому порядку. Згідно з пунктом 12.1 Договору цей Договір укладається на невизначений строк. На підставі абзацу 3 пункту 5 глави 3 розділу І Кодексу газорозподільних систем взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через газорозподільну систему (далі ГРМ), включаючи забезпечення оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VI цього Кодексу. Згідно з пунктом 1 глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу. Відповідно до абзацу 1 пункту 2 глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом. Згідно з пунктом 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу має бути укладений оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу. Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого вебсайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу. Згідно з абзацом 1 пункту 4 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному вебсайті Регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Згідно з пунктом 7 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Відповідно до пп. 2 п. 1 постанови НКРЕКП від 30.12.2022 № 1944 «Про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для ТОВ «Газорозподільні мережі України» (з урахуванням змін, внесених постановою НКРЕКП від 31.05.2023 № 980) установлено Дніпровській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» тариф на послуги розподілу природного газу в розмірі 0,90 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). Згідно з Кодексом газорозподільних систем та актом № 21949 від 30.09.2024 приймання передачі природного газу (а.с. 26) на 2025 річна замовлена потужність для всіх об`єктів споживача визначена оператором ГРМ в обсязі 859 039,54 м3 відповідно до обсягів споживання Комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради», тому місячна замовлена потужність на 2025 рік дорівнює 71 586,63 м3. У період з квітня до липня 2025 року оператор ГРМ виконав свої договірні зобов`язання в повному обсязі та надав послуги з розподілу природного газу на загальну суму 270 641,38 грн, що підтверджується актами наданих послуг (а.с. 27-28), які підписано сторонами без зауважень: - № НДФ00008023 від 30.04.2025 на суму 77 313,58 грн (із ПДВ); - № НДФ00009235 від 31.05.2025 на суму 77 313,59 грн (із ПДВ); - № НДФ00010870 від 30.06.2025 на суму 77 313,50 грн (із ПДВ); - № НДФ00013283 від 31.07.2025 на суму 77 313,59 грн (із ПДВ). Позивач повідомляє, що відповідач частково оплатив надану послугу з розподілу природного газу за квітень 2025 року на суму 38 612,88 грн, тому залишок заборгованості за квітень 2025 року становить 38 700,70 грн (77 313,58 грн 38 612,88 грн), а за квітень липень 2025 року 270 641,38 грн (38 700,70 грн + 77 313,59 грн + 77 313,50 грн + 77 313,59 гривень). Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» виставило Комунальному підприємству «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради» рахунок на оплату № НДФ00013283 на суму 270 641,38 грн (а.с. 29). Позивач стверджує, що відповідач заборгованість у сумі 270 641,38 грн не сплатив, що стало причиною виникнення спору та звернення з позовною заявою до господарського суду. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом установлено, що укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 «Послуги. Загальні положення» Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень Комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради» щодо обсягів, строків, вартості та якості наданих послуг. Отже, суд дійшов висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» дотримано умови Договору щодо виконання його зобов`язань Зазначений вид договору є оплатним, тобто обов`язку виконавця за договором надати послуги відповідає обов`язок замовника оплатити вартість цих послуг. Як убачається з умов Договору, строки оплати за надані послуги з розподілу природного газу є такими, що настали. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену у процесуальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах, у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи. Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідач не надав до суду докази оплати наданих за Договором послуг на суму 270641,38грн, тому позовна вимога про стягнення основної заборгованості в сумі 270 641,38 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Крім основної заборгованості, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в сумі 18 937,44 грн, 3% річних у сумі 1 836,95 грн та інфляційні втрати в сумі 965,92 грн (а.с. 25). З приводу пені суд указує таке. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 552 Цивільного кодексу України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до абзаців 1, 3 пункту 8.2 Договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати за цим Договором. За прострочення виконання зобов`язань Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» за період з 12.05.2025 до 22.09.2025 нарахувало пеню в сумі 18 937,44 грн (а.с. 25). За правовим висновком, викладеним у п. 10 постанови Верховного Суду від 08.10.2018 у справі № 927/490/18, прийменник «до» з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь. З огляду на це, згідно з абзацом 1 пункту 6.6 Договору кінцевою датою остаточного розрахунку споживача за надані у звітному місяці послуги є десяте число місяця, наступного за звітним. Ураховуючи вищевикладене, за період з 11.06.2025 до 22.09.2025 пеня становить 6 829,01грн (77 313,59 грн x 2 x 15,5% : 365 днів x 104 дні : 100%); за період з 11.07.2025 до 22.09.2025 пеня становить 4 859,10 грн (77 313,50 грн x 2 x 15,5% : 365 днів x 74 дні : 100%). За інші періоди пеня розрахована правильно. Отже, позовна вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню в сумі 18838,40гривень. На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Аналогічні правові висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 646/14523/15-ц та № 703/2718/16-ц, від 18.03.2020 у справі №902/417/18. За змістом статей 509, 524, 533 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Подібні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц. За прострочення виконання грошових зобов`язань позивач на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за період з 12.05.2025 до 22.09.2025 нарахував та заявив до стягнення 3% річних у сумі 1 836,95 грн (а.с. 25). За правовим висновком, викладеним у п. 10 постанови Верховного Суду від 08.10.2018 у справі № 927/490/18, прийменник «до» з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь. З огляду на це, згідно з абзацом 1 пункту 6.6 Договору кінцевою датою остаточного розрахунку споживача за надані у звітному місяці послуги є десяте число місяця, наступного за звітним. Ураховуючи вищевикладене, за період з 11.06.2025 до 22.09.2025 року 3% річних становлять 660,87 грн (77 313,59 грн * 3% * 104 дні : 365 днів : 100%); за період з 11.07.2025 до 22.09.2025 року 3% річних становлять 470,24 грн (77 313,50 грн * 3% * 74 дні : 365 днів : 100%). За інші періоди 3% річних розраховано правильно. Таким чином, позовна вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню в сумі 1 824,24 гривень. За правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в п. 28 постанови від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" 100 грн = "ЗБ", де "Х" залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). За наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося). У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду. Указана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19. За правовим висновком, викладеним у п. 41 об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, методика розрахунку інфляційних збитків відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції). За прострочення виконання грошових зобов`язань Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за період з 12.05.2025 до 01.09.2025 нарахувало та заявило до стягнення інфляційні втрати в сумі 965,92 грн (а.с. 25). За результатами перевірки судом здійснених позивачем розрахунків інфляційних втрат виявлено арифметичні помилки. Зокрема, за зобов`язанням у сумі 77 313,50 грн (червень 2025 року) сума інфляційних втрат за липень серпень 2025 року становить 308,94 грн; - за зобов`язанням у сумі 77 313,59 грн (липень 2025 року) сума інфляційних втрат за серпень 2025 року становить 154,63 гривень. За іншими зобов`язаннями розрахунки інфляційних втрат є арифметично правильними. Отже, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в сумі 502,35 грн (658,83 грн + 307,09 грн 308,94 грн 154,63 гривень). З огляду на встановлені обставини, суд вважає позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» таким, що підлягає частковому задоволенню, тому з Комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради» на користь позивача підлягають стягненню 291 806,37 грн, у тому числі основна заборгованість у сумі 270 641,38 грн, пеня в сумі 18 838,40 грн, 3% річних у сумі 1 824,24 грн та інфляційні втрати в сумі 502,35 гривень. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в сумі 3 501,68 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Резолютивна частина:
1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до Комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради» про стягнення 292 381,69 грн задовольнити частково. 2. Стягнути з Комунального підприємства «Дніпротеплоенерго» Дніпропетровської обласної ради» (49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Феодосіївська, буд. 7, код ЄДРПОУ 30982775) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, код ЄДРПОУ 44907200) в особі Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (49101, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Олександра Кониського, буд. 5, код ЄДРПОУ 45087207) 291 806,37 грн (двісті дев`яносто одна тисяча вісімсот шість гривень 37 копійок), у тому числі основну заборгованість у сумі 270 641,38 грн (двісті сімдесят тисяч шістсот сорок одна гривня 38 копійок), пеню в сумі 18 838,40 грн (вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять вісім гривень 40 копійок), 3% річних у сумі 1 824,24 грн (одна тисяча вісімсот двадцять чотири гривні 24копійки), інфляційні втрати в сумі 502,35 грн (п`ятсот дві гривні 35 копійок), судовий збір у сумі 3 501,68 грн (три тисячі п`ятсот одна гривня 68 копійок). 3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду. Повне рішення суду складено 09.01.2026. Суддя В.О. Дичко

Результат: partial