Вид судочинства: commercial
Суддя: Плотницька Н.Б.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02

Обставини справи:
05.02.2019 між Приватним підприємством "Фабрика-М" (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тайдхантер" (покупець за договором) укладено договір поставки № 05.02-1 (далі - договір), відповідно до умов постачальник зобов`язується передати у власність замовнику меблі (надалі - товар) у кількості, комплектності, асортименті та по ціні, які вказуються у додатках до цього договору, а замовник зобов`язується оплатити його вартість і прийняти вказаний товар. Відповідно до пунктів 3.1. - 3.4. договору зобов`язання постачальника здійснити поставку товару в порядку, передбаченому цим договором, виникає за умови своєчасного та в повному обсязі зарахування замовником передплат, передбачених пунктом 5.1. цього договору, на поточний рахунок постачальника. Поставка товару здійснюється постачальником не пізніше 90 календарних днів з моменту отримання передплати в розмірі 70 % від суми договору в повному обсязі та узгодження всіх технічних питань. Підтвердження про надходження передплати та відсутність технічних питань відбувається шляхом надсилання електронного листа замовнику, після цього починається відлік строку постачання. Поставка товару здійснюється зі складу постачальника, умови поставки DAP, склад замовника - м. Київ. Передача та приймання товару по кількості, комплектності та якості здійснюється шляхом підписання і видачі сторонами товаророзпорядчих документів на товар. Товар, щодо якого було виявлено зовнішні ушкодження/недоліки замовником не приймається, про що сторони роблять відповідну відмітку у видатковій накладній та додатково складають акт про виявлені недоліки. Перехід права власності та ризиків випадкового знищення та/або пошкодження на товар відбувається з моменту передачі товару замовнику, що підтверджується підписанням сторонами товаророзпорядчих документів. Згідно з пунктами 4.1. та 4.2. договору ціна на продукцію встановлюється в національній валюті України в гривнях (з врахуванням податку на додану вартість) та вказується в додатках до цього договору та рахунках. Загальна сума даного договору становить: 966 950,00 грн, у т.ч. ПДВ: 161 158,33 грн. Пунктом 5.1. договору визначено, що розрахунки здійснюються шляхом сплати на розрахунковий рахунок постачальника загальної вартості товару, визначеної пунктом 4.2. цього договору, у наступні етапи: - передплата у розмірі 70 %, а саме 676 865,00 грн, у т.ч. ПДВ, не пізніше 28 лютого 2019 року; - оплата у розмірі 290 085,00 грн, у т.ч. ПДВ, в день відвантаження товару, що підтверджується видатковою накладною. Договір вступає в силу з дати його підписання і діє до повного виконання сторонами зобов`язань (пункт 8.1. договору). Відповідно до специфікації від 05.02.2019 (додаток № 1 до договору від 05.02.2019 № 05.02-1) постачальник зобов`язувався передати у власність замовнику товар на суму 966 950 грн 00 коп. 01.11.2019 між Приватним підприємством "Фабрика-М" (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тайдхантер" (покупець за договором) укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки від 05.02.2019 № 05.02-1. Відповідно до пункту 1 додаткової угоди від 01.11.2019 № 1 пункт 4.2. договору викладено у наступній редакції: «Загальна сума даного договору становить 714 750,00 грн (сімсот чотирнадцять тисяч сімсот п`ятдесят грн 00 коп.), у т.ч. ГІДВ: 119 125,00 (сто дев`ятнадцять тисяч сто двадцять п`ять грн 00 коп.)». Пунктом 2 додаткової угоди від 01.11.2019 № 1 пункт 5.1. договору викладено у наступній редакції: «Розрахунки здійснюються шляхом сплати на розрахунковий рахунок постачальника загальної вартості товару, визначеної пунктом 4.2. цього договору, у наступні етапи: - передплата у розмірі 642 450, 20 грн., у т.ч. ПДВ, не пізніше 08 лютого 2019 р.; - оплата у розмірі 72 299, 80 грн, у т.ч. ПДВ, в день відвантаження товару, що підтверджується видатковою накладною». Крім того, даною додатковою угодою специфікацію викладено в новій редакції. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Дослідивши зміст укладених між позивачем та відповідачем договорів, суд дійшов висновку, що дані правочини за своєю правовою природою є договорами поставки. Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України). Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. З матеріалів справи вбачається, що відповідач, на виконання пункту 5.1. договору (в редакції додаткової угоди від 01.11.2019 № 1), здійснив попередню оплату на суму 642 450 грн 20 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 08.04.2019 № 49. Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору поставки від 05.02.2019 № 05.02-1 позивач поставив, а відповідач прийняв товар відповідно до наявної в матеріалах справи підписаної між сторонами належним чином засвідченої копії видаткової накладної від 15.11.2019 № 68 на суму 714 750 грн 00 коп. Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати, поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед постачальником за отриманий товар у розмірі 72 299 грн 80 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати отриманого товару на суму 72 299 грн 80 коп. Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого позивачем товару за договором поставки від 05.02.2019 № 05.02-1, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 72 299 грн 80 коп. підлягають задоволенню повністю. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 46 744 грн 12 коп. пені, 10 107 грн 72 коп. інфляційних втрат та 4 914 грн 46 коп. 3 % річних. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору. Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України). Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. Згідно пунктом 7.4. договору замовник за даним договором несе наступну відповідальність: за несвоєчасну оплату товару згідно п. 5.1 договору - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що розраховується від суми несвоєчасно сплачених коштів і нараховується за кожен день прострочки. Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 7.4. договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України. Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Суд встановив, що доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок пені за прострочення оплати 72 299 грн 80 коп. за період прострочення з 18.11.2019 по 30.10.2020 є не вірним, оскільки в порушення норм статті 232 Господарського кодексу України період нарахування пені виходить за межі шестимісячного строку. За перерахунком суду, сума пені за прострочення оплати відповідачем товару на суму 72 299 грн 80 коп. становить 8 335 грн 71 коп. за період прострочення з 18.11.2019 по 15.05.2020. Відтак, вимоги про стягнення пені в сумі 12 527 грн 08 коп. підлягають частковому задоволенню на суму 8 335 грн 71 коп. Судом перевірено розрахунки інфляційних втрат, 3 % річних та пені за прострочення оплати 642 450 грн 20 коп. за період прострочення з 11.02.2019 по 05.04.2019 та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та норм чинного законодавства. З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання зобов`язання за договором поставки від 05.02.2019 № 05.02-1, вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 107 грн 72 коп. інфляційних втрат та 4 914 грн 46 коп. 3 % річних підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду у розмірі 42 552 грн 78 коп. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайдхантер" витрат на професійну правничу допомогу згідно договору про надання правової допомоги від 26.10.2020 в загальному розмірі 11 000 грн 00 коп. У відповідності до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2020 між Приватним підприємством "Фабрика-М" (далі - клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Інсолв" (далі - адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується виплатити Адвокатському об`єднанню винагороду за надання правової допомоги, а Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати клієнту необхідну правову допомогу, що полягає у наданні правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, які виникають у клієнта. Відповідно до пункту 4.1., 4.2., 4.3., 4.4.1. договору надання Адвокатським об`єднанням/Адвокатами правової допомоги за дійсним договором здійснюється за винагородою та є оплатним. Сторони погодили, що оплата за правову допомогу, яка надається за дійсним договором, сплачується за наступним погодинним тарифом: 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок) на годину. Об`єм та загальна вартість наданої правової допомоги за дійсним договором підтверджується актом приймання-передачі, який, у випадку відсутності у клієнта зауважень, підписується клієнтом протягом 3 (трьох) робочих днів з дня його отримання від Адвокатського об`єднання. У випадку наявності у клієнта зауважень до наданого Адвокатським об`єднанням акту, клієнт протягом З (трьох) робочих днів з дня отримання Акту повертає його Адвокатському об`єднанню на доопрацювання. Плата за надану правову допомогу здійснюється клієнтом протягом 3 (трьох) робочих днів з дня підписання клієнтом акту. Акт є достатньою підставою для здійснення розрахунку клієнта перед адвокатським об`єднанням за надану правову допомогу (інших документів не вимагається). Дійсний договір, якщо він не буде припинений з ініціативи клієнта, діє до 31.12.2021 включно (пункт 6.1. договору). Суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 11 000 грн 00 коп. представником позивача долучено до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги від 26.10.2020, копію ордеру від 06.11.2020 № 1042714, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 17.09.2012 № 2644, копію акта приймання-передачі наданої правової допомоги від 14.12.2020 до договору від 26.10.2020 Приймаючи до уваги викладене, з огляду на ціну позову та заявлений позивачем розмір витрат на послуги адвоката, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, а також час, витрачений адвокатом на такі послуги, суд дійшов висновку, що розмір заявлених витрат на відшкодування адвокатських послуг є співрозмірним із ціною позову та ступенем складності справи, а тому визнається судом обґрунтованим на суму 11 000 грн. Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позов у даній справі задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10 656 грн 10 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайдхантер" (вул. Грушевського, 9Б, Д2-10, м. Київ, 01021, ідентифікаційний код 42395032) на користь Приватного підприємства "Фабрика-М" (вул. Смілянська, 23, офіс 58, м. Черкаси, 18007, ідентифікаційний код 40289334) заборгованість у розмірі 72 299 (сімдесят дві тисячі двісті дев`яносто дев`ять) грн 80 коп., пеню у розмірі 42 552 (сорок дві тисячі п`ятсот п`ятдесят дві) грн 78 коп., інфляційних втрат у розмірі 10 107 (десять тисяч сто сім) грн 72 коп., 3 % річних у розмірі 4 914 (чотири тисячі дев`ятсот чотирнадцять) грн 46 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 656 (десять тисяч шістсот п`ятдесят шість) грн 10 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 036 (дві тисячі тридцять шість) грн 28 коп. 3. В іншій частині позову про стягнення з відповідача 4 191 грн 34 коп. пені відмовити. 4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ. Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України). Суддя Н.Б.Плотницька

Результат: partial