Вид судочинства: admin_offense
Суддя: Ваврів І. З.
Дата ухвалення: 2025-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Як визнав суд, 23 жовтня 2024 року о 02 год. 29 хв. в м. Тернопіль, вул. Замкова, 1, водій [PERSON] керував транспортним засобом Nissan Qashqai д.н.з. [NUMBER] з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 7510 OIML №ARLM-0278 (повірка дійсна до 04.06.2025) та проведення такого огляду в КНП ТОМСЦНЗ ТОР категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, [PERSON] вважає оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, винесену із порушенням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, такою, що підлягають скасуванню. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, а працівниками поліції не доведено жодним належними та допустимими доказами, що саме [PERSON] керував транспортним засобом марки Nissan Qashqai, д.н.з. [NUMBER] та був зупинений працівниками поліції. Вказує, що транспортний засіб Nissan Qashqai, д.н.з. [NUMBER] зупинено працівниками поліції без належних на те підстав, всупереч положенням ст.35 ЗУ "Про національну Поліцію", та те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в контексті ст.251 КУпАП, які б свідчили про наявність підстав у працівників поліції для зупинки транспортного засобу. Зазначає, що підстав для проведення огляду [PERSON] на стан алкогольного сп`яніння у працівників поліції не було, а також поліцейськими не названо йому ознак алкогольного сп`яніння, що є порушенням п.2 Розділу І Інструкції №1452/73. Апелянт вказує, що [PERSON] від огляду на місці зупинки та в медичному закладі не відмовлявся, працівниками поліції не було видано направлення для проходження медичного огляду на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я. Звертає увагу, що вказаний у протоколі технічний прилад газоаналізатор не є спеціальним технічним засобом, дозволеним для застосування МОЗ та Держспоживстандартом та є несертифікованим приладом, а також те, що особі не пред`явлено сертифікатів відповідності на пристрій, свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, а також такі документи не відсутні у матеріалах справи, не роз`яснено процедури роботи пристрою. На переконання захисника, долучені до матеріалів справи відеозаписи не є безперервними та мають інтервали часу, що роблять такий доказ недопустимим. Також зазначає, що працівники поліції під час складання протоколу щодо відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння не залучалось двох свідків, а тому працівники поліції повинні були складати протокол в присутності двох свідків. Стверджує, що станом на час розгляду справи судом на території України діє воєнний стан, а [PERSON] проходить військову службу у лавах Збройних Сил України, а тому провадження у справі необхідно зупинити до його звільнення з військової служби. Просить зупинити провадження у справі №607/23529/24 на час проходження [PERSON] військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, до звільнення [PERSON] з військової служби. Також просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року відносно [PERSON] і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження з мотивів пропуску цього строку з поважаних причин. Також на адресу апеляційного суду надійшло клопотання [PERSON] та його захисника адвоката Майки М.Б. в яких зазначено про можливість розгляду апеляційної скарги без участі захисника та без участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім цього, [PERSON] в клопотанні зазначив, що він підтримує апеляційну скаргу захисника частково, вимоги щодо зупинення провадження не підтримує, просить не зупиняти провадження у справі. Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб. За наведених обставин вважаю за можливе розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення. Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, підстав для задоволення апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Рішення суду, яке оскаржується апелянтом, постановлено судом першої інстанції 05 грудня 2024 року. Останнім днем подачі апеляційної скарги є 15 грудня 2024 року, який припав на вихідний день - неділю. Судом встановлено, що апеляційна скарга на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року подана 09 грудня 2024 року. За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено і підстави для вирішення питання про його поновлення відсутні. Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. Винуватість та кваліфікація дій [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами. Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №156797 від 23 жовтня 2024 року, 23 жовтня 2024 року о 02 год. 29 хв. в м. Тернопіль, вул. Замкова, 1, водій [PERSON] керував ТЗ Nissan Qashqai д.н.з. [NUMBER] з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 7510 OIML №ARLM-0278 (повірка дійсна до 04.06.2025) та проведення такого огляду в КНП ТОМСЦНЗ ТОР категорично відмовився. В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення [PERSON] його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується. Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі. Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції. Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування гр. [PERSON] транспортним засобом Nissan Qashqai д.н.з. [NUMBER] , котрий не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 "Напрямки руху по смуги" а саме, зі смуги, яка дозволяє рух ліворуч, здійснив рух прямо. В матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕАТ №3322160 від 23 жовтня 2024 року про накладення адміністративного стягнення стосовно [PERSON] за ч.1 ст.122 КУпАП. (а.с. 5) Дані обставини також стверджуються рапортом інспектора поліції від 01.05.2023. (а.с. 7) Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності зі всіма наявними доказами. Враховуючи вищенаведене, стверджувати про незаконність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням [PERSON] , як про це зазначено в апеляційній скарзі, апеляційний суд підстав не вбачає. Також відеозаписом з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу поліцейським повідомлено водієві [PERSON] про наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, після чого запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння безпосередньо на місці, від чого [PERSON] відмовився і йому було запропоновано пройти такий огляд в закладі охорони здоров`я, від чого [PERSON] також відмовився, після чого відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Отже, за обставин керування [PERSON] транспортним засобом, зафіксована поведінка [PERSON] працівником поліції правильно розцінена як відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, про що було повідомлено останньому. При цьому, зафіксований стан [PERSON] вочевидь надавав працівникам поліції обґрунтованих сумнівів щодо керування ним транспортним засобом у тверезому стані, а сукупність ознак, які вказують на небезпідставні вимоги працівника патрульної поліції пройти відповідний огляд та зафіксована відмова [PERSON] переконують апеляційний суд у доведеності провини останнього. Твердження апелянта про те, що [PERSON] не керував траспортним засобом, спростовуються переглянутими відеозаписами із нагрудних камер поліцейських, з відеореєстратора службового автомобіля та іншими доказами, наявними в матеріалах справи. Матеріалами з камери відеореєстратора службового автомобіля підтверджується, що саме [PERSON] знаходився на місці водія, що підтверджує той факт, що саме останній керував транспортним засобом. Дані обставини дають суду підстави вважати, що саме [PERSON] був водієм вищезазначеного транспортного засобу. Апеляційний суд звертає увагу, що [PERSON] , відразу після того як до нього підійшли працівники поліції, не заперечував факту керування та не зазначав про конкретну особу, зокрема її ім`я або прізвище, яка б потенційно, з його слів могла керувати вказаним вище транспортним засобом. Натомість, характер поведінки [PERSON] під час спілкування із працівниками поліції свідчить, що саме він керував вказаним транспортним засобом. З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що [PERSON] транспортним засобом не керував є безпідставними і надуманими. Таким чином, заперечення апелянтом факту керування транспортним засобом розцінюються апеляційним судом як обраний спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності. Апеляційний суд зазначає, що відеозаписом об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення у об`ємі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винуватості [PERSON] у його вчиненні. Той факт, що порушено безперервність відеозаписів долучених до матеріалів справи, що на думку апелянта є недопустимим доказом, на переконання апеляційного суду не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відеозаписом чітко зафіксовано виявлене працівниками поліції правопорушення, відомості про яке відображено у протоколі про адміністративне правопорушення. Доводи апеляційної скарги, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння не вручалось [PERSON] , на що вказує захисник в апеляційній скарзі, з урахуванням того, що [PERSON] відмовився від проходження такого огляду в медичному закладі, жодним чином не спростовує самого факту відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння і не свідчить про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан стан сп`яніння та не може бути підставою для скасування судового рішення. Доводи апеляційної скарги у частині того, що працівниками поліції не були залучені свідки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не заслуговують на уваги, оскільки частиною 2 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. В даному випадку відеозаписи з спеціальних технічних засобів нагрудних бодікамер, додані до матеріалів справи (а. с. 2). Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення, вчиненого [PERSON] узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376. Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення [PERSON] від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. Інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи клопотання захисника про закриття провадження у справі, які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується. Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції. Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду. Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. Адміністративне стягнення на [PERSON] накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи. З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 р. відносно [PERSON] є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Резолютивна частина:
Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Майки М.Б. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 р. щодо [PERSON] - без змін. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. Суддя

Результат: denied