Вид судочинства: administrative
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2019-01-03 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, в якому просить стягнути з Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області заборгованість по виплаті пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за період з квітня по вересень 2018 року у розмірі 35154,00 грн. Позовній вимоги позивач обґрунтовує тим, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 17.06.2011 р. задоволено позов [PERSON] до Управління пенсійного фонду України в м. Ужгороді, визнано протиправною відмову Управління пенсійного фонду України в м. Ужгороді у перерахунку пенсії та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплатити пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 23 листопада 2010 року, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Однак станом на день звернення до суду рішення суду в повному обсязі не виконано. Так, заборгованість органів Пенсійного фонду по виплаті позивачу пенсії та додаткової пенсії у встановленому розмірі з квітня по вересень 2018 року включно складає 35154,00 грн. Свою відмову відповідач аргументує відсутністю коштів. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду ухвалою від 24 жовтня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі. 13 листопада 2018 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позов №11294/08 від 12.11.2018 р., відповідно до якого проти задоволення позову заперечив. Так, зазначив, що пенсійні виплати позивачу нараховуються відповідно до положень п. 12 постанови Кабінету Міністрів України від 27 листопада 2011 року №121, яка регулює спірні правовідносини, а тому заборгованість за спірний період та у вказаному розмірі відсутня. 16 листопада 2018 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якому доводи відповідача вважає безпідставними, оскільки останній не має повноважень щодо аналізу рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.06.2011 р., що набрало законної сили, а навпаки зобов'язаний його виконувати. Вважає, що порядок обчислення пенсії особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на який посилається відповідач, звужує зміст та обсяг існуючих прав, встановлених ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи». Окрім того, зазначає, що предметом даного позову є не перерахунок пенсії, а виплата існуючої заборгованості в результаті не виплати пенсії у розмірі, визначеному рішенням суду. 10 грудня 2018 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від відповідача надійшли заперечення проти позову №12067/08 від 05.12.2018 р., відповідно до яких органом Пенсійного фонду України проведено виплату пенсії позивачу в розмірі, встановленому судом, починаючи з 23 листопада 2010 року. Тому вважає, що покладені судом зобов'язання стосовно виконання рішення суду виконані в належному порядку та розмірах. Разом з тим, починаючи з 23.07.2011 р. змінилося правове регулювання спірних правовідносин, зокрема, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо регулювання порядку та розмірів соціальних виплат та допомоги, передбачених нормами 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та Пенсійного фонду України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] (далі - [PERSON].), відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р., являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, його визнано інвалідом 3 групи з 26.06.2007 р., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (арк. спр. 10). Позивач перебуває на обліку в Ужгородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - Ужгородське ОУ ПФУ). Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.06.2011 р. у справі №2а-2733/11 задоволено позов [PERSON] до Управління пенсійного фонду України в м. Ужгороді, визнано протиправною відмову Управління пенсійного фонду України в м. Ужгороді у перерахунку пенсії та зобов'язано здійснити перерахунок та виплатити пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 23 листопада 2010 року, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зазначена постанова залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2011 р. та набрала законної сили. Як вбачається з матеріалів справи, за період з квітня по вересень 2018 року пенсія [PERSON] виплачувалася у розмірі 3267,00 грн., тобто без врахування 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Вважаючи протиправною невиплату пенсії у розмірі, встановленому рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.06.2011 р. у справі №2а-2733/11, та з метою захисту порушеного права позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду. Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я визначено в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ (далі - Закон). Відповідно до ст. 49 Закону, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Розмір додаткових пенсій за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1 був визначений у ст. 50 Закону, та станом на день винесення рішення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 17.06.2011 р. судом встановлено право [PERSON] на отримання пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком. Разом з цим, 01 січня 2015 року набув чинності також Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни, зокрема, і до статей 50 та 54 Закону. Згідно із новою редакцією ст. 50 Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 54 Закону, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Водночас, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VIII, пунктом 63 якого, зокрема розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення зокрема ст. 50, 54 Закону №796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. З огляду на викладені положення законодавства, з 01 січня 2015 року визначення розмірів пенсій ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок). Як вбачається з позовних вимог позивач просить стягнути з Ужгородського ОУ ПФУ заборгованість по виплаті пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за період з квітня по вересень 2018 року. Тому до спірних правовідносин суд застосовує положення законодавства в редакцій станом на день їх виникнення. Згідно п. 11 Порядку мінімальний розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на АЕС: - I групи інвалідності - 180 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; - II групи інвалідності - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; - III групи інвалідності - 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Пунктом 13 цього ж Порядку в редакції, що діяла у спірний період, встановлено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону виплачується у таких розмірах: особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам I групи - 474,5 гривні; інвалідам II групи - 379,6 гривні; інвалідам III групи - 284,7 гривні. Зазначені положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення Порядку є також чинними. Згідно п. 3 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог. Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Окрім того, у Рішенні №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в п. 2, 3 ст. 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, в аспекті конституційного подання положення ч. 2 ст. 96, п. 2, 3, 6 ст. 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Відтак, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян. Суд також зазначає, що право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України» (заява №43331/12), в якому суд розглянувши скаргу, зокрема, що за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Суд також дійшов висновку, що з огляду на те, що до відповідного законодавства було внесено зміни та доповнення, не можна вважати, що надання заявниці права на пільгу у певному розмірі було встановлено достатньою мірою. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (рішення у справах «Аррас та інші проти Італії» (Arras and Others v. Italy) від 14 лютого 2012 року та «Сухобоков проти Росії» (Sukhobokov v. Russia) від 13 квітня 2006 року). Суд враховує, що постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.06.2011 р. у справі №2а-2733/11, якою позовні вимоги [PERSON] задоволено та на яку останній посилається як на гарантію беззаперечного права на отримання пенсійних виплат у встановленому розмірі, прийнята до внесення відповідних змін до Закону згідно з чинними на момент її прийняття законодавчих норм. Звернувшись з даним адміністративним позовом до суду, [PERSON] просить стягнути на його користь заборгованість по виплаті пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, за період з квітня по вересень 2018 року. Проте суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що, враховуючи законодавчі змін до порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсійні виплати позивачу нараховувались відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 27 листопада 2011 року №1210, а тому за вказаний період заборгованість перед позивачем відсутня. Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 07 червня 2018 року (справа № 695/2321/17), від 26 червня 2018 року (справа № 629/3333/17) та від 25 жовтня 2018 року (справа №629/4075/16-а). Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно норм ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. З огляду на встановлені обставини справи суд вважає, що підстави для стягнення з Ужгородського ОУ ПФУ на користь [PERSON] заборгованості по виплаті пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за період з квітня по вересень 2018 року у розмірі 35154,00 грн. відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Резолютивна частина:
1. У задоволенні позову [PERSON] ([ADDRESS], ідентифікаційний код - [NUMBER]) до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, буд. 2, код ЄДРПОУ - 40384233) про стягнення заборгованості, - відмовити.

Результат: denied