Вид судочинства: commercial
Суддя: Дем`як Валентина Миколаївна
Дата ухвалення: 2012-12-12 00:00:00+02

Обставини справи:
12 березня 2012 року між TOB «Транс-Груп» ( Покупець) та ФОП [PERSON] (постачальник) був укладений договір поставки №01/12 , відповідно якого постачальник зобов'язувався передати у власність покупцеві продукцію - мелясу бурякову в кількості 1000 (одна тисяча) тон, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити продукцію. Згідно графіку поставки , який є додатком №1 до договору, сторонами погоджено про те, що меляса буде поставлятись рівними частинами по 70-100 тон у строки : 15.03.2012р., 20.03.2012р., 22.03.2012р. П. 3.1. договору визначено, що ціна за одиницю продукції, що поставляється становить 860 (вісімсот шістдесят) гривень 00 копійок, а умовами п.п. 2.1. договору визначено, що поставка продукції за цим договором здійснюється протягом 2 (двох) банківських днів з моменту зарахування 100% попередньої оплати продукції на розрахунковий рахунок постачальника. На виконання умов даного договору ТзОВ "Транс - Груп" 14 березня 2012 року перерахував постачальнику - підприємцю [PERSON] грошові кошти - 100 % передоплату за поставку першої партії - 100 тон продукції в сумі 86 000,00 грн. Дана обставина підтверджується платіжним дорученням № 2405 від 14.03.2012, витягом руху коштів по банківському рахунку за 14.03.2012р.( а.с. 46), карткою бухгалтерського рахунку : 6852 . Однак, підприємець продукцію в порушення умов договору не поставив. 25 травня 2012 року позивачем була направлена відповідачу претензія з вимогою сплатити заборгованість за договором поставки № 01/12 від 12 березня 2012 p. та повернути кошти . між тим. дана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення. Як встановлено між сторонами виникли цивільні права та обов'язки на підставі договору поставки товару. Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона ( продавець) , який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплати за нього певну грошову суму. Пунктом 2 ст.712 Цивільного кодексу України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Відповідно до змісту ст.693 цього кодексу, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Відповідно до ст. 526 ЦК України мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, матеріалами справи підтверджено право та підставність заявленої позивачем вимоги до відповідача - підприємця [PERSON] про повернення отриманої попередньої оплати в сумі 86 000 грн. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а правовими наслідками такого порушення відповідно ст. 611 ЦК України являється, зокрема, відшкодування збитків та сплата неустойки. За невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань договором поставки сторони передбачили таку відповідальність: -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~за прострочення передачі продукції постачальник виплачує покупцеві за вимогою останнього неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на момент виникнення такого прострочення (п.п. 4.2. договору); -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~за необґрунтовану відмову, ухилення від відвантаження продукції постачальник виплачує покупцю штраф у розмірі 10% суми, від оплаченої продукції , яку постачальник відмовився або ухилився відвантажувати (п.п. 4.3. договору); -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~за прострочення в відвантаженні продукції постачальник виплачує покупцю пеню у розмірі 5%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми сплаченої продукції за кожний день прострочення (п.п. 4.4. договору); -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~сторона, що порушила договір має відшкодувати збитки (реальні збитки та упущену вигоду), завдані таким порушенням в повному обсязі (п.п. 4.5., 4.6. договору). Згідно ст.ст.546, 548 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За своєю правовою природою неустойка за прострочення передачі продукції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на момент виникнення такого прострочення (п.п. 4.2. договору) підпадає під визначення неустойки, а саме штрафу. У свою чергу пунктом 4.3. договору сторони вже передбачили нарахування штрафу в розмірі 10% суми, від оплаченої продукції, яку постачальник відмовився або ухилився відвантажувати. Зазначене дає можливість дійти висновку про те, що умовами договору передбачене подвійне стягнення штрафу за несвоєчасне виконання зобов'язання продавцем, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, відповідно до якої, ніхто не може бути двічі притягненні юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин, пункт 4.2 договору не відповідає вимогам чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може, суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ч.І ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Крім того, згідно частини 1 статті 207 ГК України, судом може бути визнане недійсним повністю або частково господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності). Пунктом 1 ч.І ст.83 ГПК України передбачено право господарського суду визнати недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний із предметом спору договір, який суперечить законодавству. У пункті 2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" зазначено: якщо вирішуючи господарський спір господарський суд встановить, що зміст договору суперечить чинному законодавству, він,

Резолютивна частина:
1.Позов задоволити частково. 2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] (43018, м. Луцьк, вул. Володимирська, б. 114, кв. 40, код ЄДРПОУ [NUMBER]) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп»(01133, м. Київ, [PERSON] Українки, б. 15, оф. 1, код ЄДРПОУ 31662953) 106 474 грн. , в т.ч. 86 000 грн. основного боргу , 6 628 грн. пені., 8 600 грн. штрафу, 5 246 грн. - індексу інфляції та 2129,48 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.. 3.В позові на суму 22 829,76 грн. відмовити. Суддя \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В. М. Дем`як Повний текст рішення складено та підписано 12.12.12

Результат: granted