Вид судочинства: criminal
Суддя: Мурашова Н. В.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02

Обставини справи:
04.03.2019 року близько 08 год. в квартирі [ADDRESS] [PERSON] з прямим умислом, з корисливим мотивом, шляхом вільного доступу повторно таємно викрав майно у [PERSON] , а саме планшет "Lenovo" TAB 7 Essential 7304I, вартістю 2250 грн. Після чого [PERSON] зник з місця скоєння злочину, чужим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши своїми протиправними діями потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 2250 грн. Таким чином [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, а саме повторне таємне викрадення чужого майна. 13.03.2019 року в період часу з 08 год. 30 хв. до 18 год. 00 хв. [PERSON] проник шляхом пошкодження вхідних дверей в квартиру [ADDRESS] , звідки з прямим умислом, з корисливим мотивом, повторно таємно викрав майно, належне [PERSON] , а саме ноутбук "Lenovo IP 320-15 ISK Platinum Grey 80XH023BR, вартістю 9950 грн. Після чого [PERSON] зник з місця скоєння злочину, чужим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши своїми протиправними діями потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 9950 грн. Таким чином [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, а саме повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло. 22.03.2019 року близько 09 год. 00 хв. на території подвір`я біля 2-го під`їзду будинку [ADDRESS] , [PERSON] з прямим умислом, з корисливим мотивом, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме із нанесенням удару рукою в обличчя, повторно відкрито викрав майно з кишені джинсів у [PERSON] мобільний телефон Huawei P smart FIG-LX1, вартістю 3784,80 грн. Після чого [PERSON] зник з місця скоєння злочину, чужим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши своїми протиправними діями потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 3784,80 грн. Таким чином [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, а саме повторне відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений [PERSON] повністю визнав свою вину у вчиненні злочинів за обставин, наведених в обвинувальному акті. Дав показання про те, що він не має батьків та не має власного житла. Раніше неодноразово судимий. Після звільнення з місць позбавлення волі намагався знайти роботу, але не зміг влаштуватися, оскільки втратив документи. За таких обставин, у зв`язку з відсутністю законних джерел доходу, вчинив нові злочини проти власності. Так, в 2019 році біля автовокзалу в м. Кременчук познайомився з жінкою, яка запросила його до себе додому. В її квартирі під час спілкування він побачив планшет, який таємно викрав. Після чого зник з місця скоєння злочину, викрадене майно попросив здати в ломбард свого знайомого. Також в березні 2019 року [PERSON] дізнався від сусіда, що той зберігає ноутбук вдома, тобто в квартирі [ADDRESS] . Тому він проник в його квартиру шляхом пошкодження дверей, звідки викрав цей ноутбук, яким розпорядився на власний розсуд, а саме попросив друга здати в ломбард, отримані кошти витратив на власні потреби. Також в 2019 році біля Центрального ринку в м. Кременчук [PERSON] наніс малознайомому чоловіку удар, після чого витягнув з його кишені мобільний телефон, який тут же на ринку реалізував. [PERSON] зазначив, що у зв`язку з тяжкими обставинами отримав залежність від алкоголю та наркотичних засобів, але на даний час пройшов лікування, намагаючись стати на шлях виправлення. На теперішній час він щиро розкаявся у скоєному, добровільно прийшов до правоохоронних органів, щоб понести покарання за скоєні злочини. На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при встановлені фактичних обставин справи за клопотанням прокурора, з яким погодився обвинувачений, обмежився допитом обвинуваченого [PERSON] та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Вина обвинуваченого підтверджується його особистими поясненнями в істинності та добровільності яких сумнівів у суду не виникає. А тому суд вважає вину обвинуваченого доведеною. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що обвинувачений [PERSON] вчинив повторно таємне викрадення чужого майна ( [PERSON] ), а тому його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України. Також [PERSON] вчинив повторно таємне викрадення чужого майна ( [PERSON] ), поєднане з проникненням у житло, тому його дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України. Ще [PERSON] вчинив повторно відкрите викрадення чужого майна ( [PERSON] ), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тому його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України. В ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. В ст.17\~Закону України\~від 23\~лютого 2006\~року «Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Відповідно до ст.65 КК України, реалізуючі принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд при призначенні покарання враховує ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, конкретні обставини справи, розмір шкоди, заподіяної злочином, а саме те, що від злочинів тяжких наслідків не настало, спричинені потерпілим матеріальні збитки добровільно не відшкодовано, але потерпілі не просили суворо карати [PERSON] . Суд враховує особу обвинуваченого [PERSON] який раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності. Майже одразу після звільнення з місць позбавлення волі, під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.12.2014 року, вчинив нові корисливі злочини проти власності. [PERSON] має задовільний стан здоров`я, проте будучі особою працездатного віку не має постійного місця роботи, не одружений, що вказує на відсутність стійких соціальних зв`язків. Не перебуває під диспансерним або консультативним наглядом у психоневрологічному диспансері, але перебуває під наглядом у наркологічному диспансері. Посередньо характеризувався за місцем проживання. Обставиною, яка в силу ст.66 КК України пом`якшує покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, які в силу ст.67 КК України обтяжують покарання відсутні. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне призначити [PERSON] покарання в межах санкції закону за вчинені ним злочини. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, призначити покарання шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим. З врахуванням ч.4 ст.81 КК України, на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, призначити остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.12.2014 року. Цивільні позови по справі не заявлялися. Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати у справі відсутні. Під час досудового розслідування щодо [PERSON] не обирався запобіжний захід. Але під час судового розгляду [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, многократно не з`являвся в судове засідання, змінив повідомлене ним місце проживання, чим ухилився від суду. Внаслідок таких дій [PERSON] був оголошений судом у розшук. А тому враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого та його особу, відсутність стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання, відсутність постійної роботи, а відповідно і законних джерел доходу, враховуючи його численні судимості, в тому числі за злочини проти власності, вчинення нових злочинів під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, суд вбачає наявними ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме ухилення від суду, можливість продовження злочинної діяльності. А тому суд вважає за необхідне застосувати щодо [PERSON] запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили з метою забезпечення виконання вироку.

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України. [PERSON] призначити покарання - за ч.2 ст.185 КК України позбавлення волі на строк 1 рік, - за ч.3 ст.185 КК України позбавлення волі на строк 3 роки, - за ч.2 ст.186 КК України позбавлення волі на строк 4 роки. Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає [PERSON] покарання шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, а саме позбавлення волі на строк 4 роки. Відповідно до ст.71 КК України, до покарання, призначеного за новим вироком, суд частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.12.2014 року, визначивши [PERSON] остаточне покарання позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці. Застосувати до [PERSON] запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту негайно в залі суду. Строк покарання обчислювати з дня затримання [PERSON] 09.01.2020 року. Речовий доказ копію договору про надання фінансового кредиту та застави №1900215275 від 11.03.2019 року зі специфікацією та касовим чеком зберігати при справі; мобільний телефон Huawei P smart FIG-LX1 повернути власнику [PERSON] . Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у строк 30 днів з моменту його проголошення. Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вручити учасникам процесу копію вироку негайно, після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, направити копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення. Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, ознайомлення з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Протягом строку апеляційного оскарження учасники судового провадження за їх клопотанням можуть ознайомитись з матеріалами кримінального провадження. Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON]

Результат: guilty