Вид судочинства: commercial
Суддя: Сташків Р.Б.
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02

Обставини справи:
23.04.2019 між позивачем як виконавцем та відповідачем як замовником було укладено договір №24 про закупівлю послуг (далі - Договір) за умовами якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з поточного ремонту і технічного обслуговування меблів (код згідно національного класифікатора України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник": 50850000-8 Послуги з ремонту і технічного обслуговування меблів) (далі - послуги), згідно з переліком послуг (додаток 1 до договору, що є його невід`ємною частиною), а замовник - прийняти і оплатити такі послуги. Послуги вважаються наданими з моменту підписання уповноваженими представниками cторін акту приймання-передачі наданих послуг (далі - акт). Відповідно до п.п.3.1, 3.2 Договору ціна договору складає 197700 грн, у т.ч. ПДВ. Вартість наданих послуг визначається відповідно до переліку послуг та підтверджується актами. За змістом п. 4.1 Договору оплата проводиться у безготівковій формі з рахунку замовника, що відкритий у Державній казначейські службі України на рахунок виконавця протягом п`яти банківських днів з дати підписання акту. Замовник здійснює оплату за надані послуги тільки після надходження з Державного бюджету України коштів на його реєстраційний рахунок на цілі, визначені договором (п. 4.3 Договору). Згідно з п.п. 5.1, 5.4 Договору строк надання послуг січень-грудень 2019 року, обсяг наданих послуг підтверджується актами. У п. 10.1 Договору зазначено, що договір набирає чинності з дати його укладення і діє до 31.12.2019, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань в частині розрахунків. На виконання умов Договору позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги за Договором на суму 42891,22 грн, що підтверджується підписаними між сторонами та скріпленими печатками без зауважень та заперечень актами приймання-передачі наданих послуг №154 від 08.11.2019 за жовтень 2019 року та №155 від 08.11.2019 за вересень 2019 року. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив про те, що на виконання умов Договору він надав відповідачу послуги на загальну суму 42891,22 грн, однак відповідач за надані позивачем послуги не розрахувався, внаслідок чого у нього виникла відповідна заборгованість. Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне. За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг. Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За приписами ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Матеріали справи свідчать про те, що позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги за Договором на суму 42891,22 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі наданих послуг підписаними сторонами на зазначену суму, а отже, з огляду на положення п. 4.1 Договору відповідач був зобов`язаний оплатити за надані позивачем послуги за актами №154 та №155 від 08.11.2019 до 15.11.2019 (включно). Доказів виконання вказаного зобов`язання матеріали справи не містять. Суд зазначає, що відповідач не надав доказів ненадходження бюджетних коштів до моменту настання строку виконання зобов`язань за актами №154 та №155, а отже посилання відповідача у відзиві на позов на те, що обсяг бюджетних асигнувань, які були надані Міністерству аграрної політики та продовольства України на 2019 рік були перерозподілені шляхом направлення таких бюджетних асигнувань у розпорядження Міністерства розвитку економіки, торгівлі та розвитку сільського господарства України суд відхиляє. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а саме у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) від 08.11.2005 державні установи не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (п.26). При цьому, у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" ЄСПЛ вказав, що відсутність у державної установи необхідних коштів, не є виправданням для невиконання грошового зобов`язання (п.48 та п.40 рішень відповідно). Крім того, суд відхиляє твердження відповідача про те, що права і обов`язки за договором перейшли до правонаступника (Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України) у зв`язку з правонаступництвом з огляду на наступне. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 №829 "Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" вирішено реорганізувати Міністерство аграрної політики та продовольства України шляхом приєднання до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України. Пунктом 7 вищевказаної постанови вказано, що Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства є правонаступником майна, прав та обов`язків Міністерства аграрної політики та продовольства України. Відповідно до положень ст. 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. В той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2020 №1344 відмінено рішення про реорганізацію Міністерства аграрної політики та продовольства шляхом приєднання до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства (п.1), визнано таким, що втратив чинність, абзац другий п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2019 №829 "Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади". Відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідчать про те, що станом на дату розгляду справи відповідач не перебуває в процесі припинення, запису про припинення юридичної особи відповідача внесено до реєстру не було. Оскільки матеріали справи не містять доказів повної оплати відповідачем основного боргу, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 42891,22 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 3861,96 грн, нарахованих за загальний період прострочення виконання грошового зобов`язання з 04.07.2021 по 31.05.2024 та 17324,55 грн інфляційних втрат за загальний період прострочення виконання грошового зобов`язання з липня 2021 року по травень 2024 року. Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст.610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст.612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності. Згідно із ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, за відсутності жодних заперечень відповідача з приводу правильності такого розрахунку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є правомірними та підлягають задоволенню у повному обсязі. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Резолютивна частина:
Позов задовольнити повністю. Стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 24; ідентифікаційний код 37471967) на користь Державного підприємства "Спецагро" (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 1; ідентифікаційний код 38516592) заборгованість в розмірі 42891 (сорок дві тисячі вісімсот дев`яносто одну) грн 22 коп., 17324 (сімнадцять тисяч триста двадцять чотири) грн 55 коп. інфляційних втрат, 3861 (три тисячі вісімсот шістдесят одну) грн 96 коп. 3% річних та 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн витрат зі сплати судового збору. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України. Суддя Сташків Р.Б.

Результат: granted