Вид судочинства: criminal
Суддя: Самусь Л. В.
Дата ухвалення: 2026-01-07 00:00:00+02

Обставини справи:
Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, затверджений Законом №2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим почав діяти воєнний стан на території України. Наказом командира військової частини [NUMBER] №320 від 09.11.2024 солдата за призовом під час мобілізації [PERSON] зараховано до списків особового складу, всі види забезпечення, призначено на посаду механіка-оператора 1 відділення командно-штабних машин 2 взводу командно-штабних машин роти зв`язку передового пункту управління батальйону мобільних вузлів зв`язку вказаної військової частини та таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків. Під час проходження військової служби солдат [PERSON] відповідно до положень Військової присяги та вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. В свою чергу, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат [PERSON] 29.12.2024 близько 06 год. 00 хв. у порушення вимог ст. т. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити службу у військовій частині [NUMBER] , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив місце служби, що було визначено на території Деснянського району м. Чернігова. 24.04.2025 солдат [PERSON] прибув до [INFO] , та заявив про себе. Для подальшого проходження військової служби [PERSON] направлено до військової частини [NUMBER] . Наказом командира військової частини [NUMBER] №126 від 29.04.2025 солдата [PERSON] призначено на посаду солдата резерву взводу резерву роти резерву вказаної військової частини [NUMBER] . В подальшому, наказом командира військової частини [NUMBER] №220-РС від 14.05.2025 солдата [PERSON] призначено на посаду солдата резерву 68 запасної роти військової частини [NUMBER] . В подальшому, свою чергу, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат [PERSON] 17.05.2025 у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити службу у військовій частині [NUMBER] , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, повторно, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та не з`явився вчасно до місця служби у військовій частині [NUMBER] , що було визначене поблизу [ADDRESS] . 14.08.2025 солдата [PERSON] затримано та доставлено до П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за адресою: вул. Коцюбинського, 57, м. Чернігів, тим самим припинено його злочинну діяльність. Так, військовослужбовець військової служби за призивом під час мобілізації солдат [PERSON] внаслідок самовільного протиправного припинення військової служби, обов`язки військової служби з 30.12.2024 по 24.04.2025 та з 17.05.2025 по 14.08.2025 не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби. В судовому засіданні обвинувачений [PERSON] свою вину за пред`явленим йому обвинуваченням за ч.5 ст. 407 КК України визнав повністю та у повному обсязі підтвердив обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, погодившись з часом, місцем, способом, мотивом, метою, наслідками та всіма іншими обставинами щодо вчинення ним зазначених кримінальних правопорушень, котрі були встановлені та вказані правильно, і всі ці обставини він визнає повністю. Підтвердив, що дійсно двічі залишив місце служби. У скоєному щиро розкаявся, зрозумів, що безвідповідально поставився до військової служби, має намір продовжити військову службу, просив суворо не карати. На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінальних правопорушень, винуватості обвинуваченого у їх вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку. Враховуючи викладене, свідчення обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, а також те, що обставини, встановлені під час кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого, кваліфікація дій обвинуваченого, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, ніким не оспорюються, суд знаходить, що обвинувачення знайшло своє підтвердження в повному обсязі. Суд за вказаних обставин вважає доведеною вину [PERSON] , а його дії вірно кваліфікованими за ч.5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану та як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану. Обставинами, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України, судом визнано щире каяття обвинуваченого. Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом визнано вчинення злочину повторно. Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також особу винного його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, характеристику з місця проходження військової служби, дані щодо попередніх притягнень до адміністративної відповідальності, що до кримінальної відповідальності не притягувався, що звертався до лікаря ЧОПНЛ у 2020, 2023, 2024 рр, досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середні, а також обставина, яка пом`якшує покарання щире каяття, та обставина, яка обтяжує покарання того - вчинення злочину повторно, у зв`язку з чим доходить висновку, що [PERSON] необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, якою передбачене покарання за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим кримінальним правопорушенням та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними. При цьому, суд враховує, що положеннями статей 69, 75 КК України визначено, що до винної особи, яка засуджується за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану не можна призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, а також звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням. За обставин даної справи, на переконання суду, звільнення від відбування покарання з випробуванням особи, яка, будучи військовослужбовцем, самовільно залишила місце служби, сприятиме тому, що інші громадяни України, які проходять військову службу під час мобілізації на особливий період та самовільно залишатимуть місце служби, будуть впевненими у безкарності за залишення місця служби під час мобілізації, на особливий період, для виконання обов`язку із захисту Батьківщини, що є неприпустимим та сприятиме погіршенню обороноздатності та захисту держави в умовах ведення війни з країною-агресором російською федерацією. Запобіжний захід обвинуваченому [PERSON] у виді тримання під вартою необхідно залишити без змін до набрання вироком законної сили. Початок строку відбуття покарання [PERSON] необхідно обчислювати з 14 серпня 2025 року, з дня фактичного затримання. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Резолютивна частина:
[PERSON] , [INFO] , визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання [PERSON] обчислювати з 14 серпня 2025 року, тобто з дня фактичного затримання. До набрання вироком законної сили обраний [PERSON] запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Чернігова протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований. Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Суддя [PERSON]

Результат: guilty