Вид судочинства: commercial
Суддя: Первушин Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02

Обставини справи:
02.01.2008р. між Державним підприємством "Придніпровська залізниця", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", (далі - позивач/залізниця) та Відкритим акціонерним товариством "АрселорМіттал [PERSON] Ріг", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал [PERSON] Ріг" (далі - відповідач/вантажовласник), укладено договір №ПР/ДН-2-07/138/1808/НЮп (далі - договір), відповідно до умов якого залізниця надає вантажовласнику послуги, пов'язані з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги. Відповідно до п. 1.1 договору предметом цього договору є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги. Пунктом 2.1 договору встановлено, що вантажовласник зобов'язується пред'являти залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень в електронному вигляді, при цьому оригінали заявок, оформлені на бланках ГУ-12 (ГУ-12К) та заявки на подачу вагонів (контейнерів) надавати згідно з Правилами перевезень вантажів. Здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу. Залізниця зобов'язується приймати до перевезення та видавати вантаж вантажовласника, подавати під навантаження вагони (контейнери) згідно з затвердженими планами і заявками та надавати вантажовласнику додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, у тому числі за вільними тарифами, перелік яких зазначається в додатку до цього договору (п. 2.2 договору). За змістом пункту 2.4 договору передбачено, що вантажовласник зобов'язується здійснювати безготівкову попередню оплату залізниці за перевезення вантажів та надані додаткові послуги згідно діючих тарифів з урахуванням корегуючих коефіцієнтів, оголошених Укрзалізницею, за послуги за вільними тарифами шляхом перерахування грошових коштів на рахунок залізниці або готівкою на станції. Договір укладено строком на один рік і вступає в дію з моменту підписання його обома сторонами. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір продовжує діяти до надходження такої пропозиції із здійсненням усіх розрахунків за виконані залізничні перевезення та надані додаткові послуги (п. 8.4 договору). 20.05.2016 року зі ст. Кривий Ріг за накладною №46699781 відповідачем відправлено вантаж "рідина легкозаймиста" у цистерні №50773019 на адресу ДБ Ройл [PERSON]з.о.о на станцію Славкув ЛХС ПКП (а.с. 42). Параграфом 1 ст. 7 Розділу 2 «Укладання договору перевезення» УМЗВС визначено, що договір перевезення оформлюється накладною єдиного зразка. У порядку передбаченому пунктами 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту, на шляху прямування по станції Хрубешов ПКП даний вагон затримано через нещільно закриту кришку люка заливної горловини, у зв'язку з чим, було повернуто на станцію [PERSON], про що складено акт № 989 від 25.05.2016 (а.с. 13). 25.05.2016р. під час огляду вагону №50773019 на станції [PERSON] було складено акт форми ГУ-106 про технічний стан (контейнера), відповідно до якого було виявлено несправність: - наявність різкого запаху бензолу по причині нещільності закриття кришки люка заливної горловини; - Наявна 1 затяжка барашка затягнута. Перевірити наявність і справність ущільнюючої гумової прокладки під кришкою люка не можливо; Кришка люка заливної горловини опломбована справним ЗПП [PERSON] контрольний знак К841709; Вантаж відноситься до 3 класу небезпеки; Усунути дану несправність без необхідних засобів індивідуального захисту не можливо; - відправником не дотримано вимоги додатку 2 до СМГС пункту 1.4.2.1.1 підпункту н) щодо загальних мір безпеки, а саме не пересвідчено по герметичності запірних пристроїв після наливу цистерни; - можлива втрата вантажу через випаровування та витікання в процесі руху (а.с. 20). Відповідачем листом № 42-599 від 31.05.2016 року надіслано повідомлення на станцію [PERSON] про неприйняття Польською стороною вантажу в цистерні №50773019 у зв'язку з незадовільним технічним станом (а.с.22). [PERSON] несправність було усунено, затримку вагону №№50773019 закінчено та відправлено на станцію призначення. На підставі акту загальної форми № 1058 станцією [PERSON] Ріг Придніпровської залізниці вагон № 50773019 випущено 01.06.2016р., та нараховано плату за користування вагоном, додаткові збори, пов'язані із затримкою, провізну плату за перевезення вагонів від державного кордону до станції [PERSON] та від станції [PERSON] до державного кордону на загальну суму 22 927, 67 грн. (а.с. 14-15). Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами; сторони можуть передбачити у договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань. За положеннями статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами і актами загальної форми, які складають станції залізниць. Перевезення вантажів в прямому міжнародному сполученні виконується на умовах «Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення» (надалі - УМВС). Таким чином, спірні правовідносини сторін врегульовані Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення ( далі - УМЗВС). Згідно вимог пункту 1.4.2.1.1 «Правил перевезення небезпечних вантажів» (Додаток 2 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення) відправник небезпечних вантажів зобов'язаний пред'явити до перевезення тільки вантажі, які відповідають вимогам додатку 2 до УМВС в частині дотримання загальних заходів безпеки він повинен: - визначити придатність цистерни в технічному і комерційному відношенні під перевезення даного вантажу, а також підготувати під навантаження цистерни власними статками; - впевнитися в герметичності запірних пристроїв після наливу і вагонів-цистерн; - дотримуватися технічних умов навантаження і кріплення вантажів при навантаженні небезпечних вантажів у вагон або контейнер. Відповідно до пункту 1.4.2.2.1 «Правил перевезення небезпечних вантажів» (Додаток 2 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення) зокрема дотримання загальних заходів безпеки перевізник, при прийомі небезпечного вантажу до перевезення і в процесі перевезення повинен впевнитись в тому, що вагон або контейнер не має явних дефектів, не протікає і не має тріщин, а також належним чином обладнаний і т.і. У пункті 1.4.2.2.4 «Правил перевезення небезпечних вантажів» (Додаток 2 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення) якщо в процесі перевезення виявиться порушення, яке може проставити під загрозу безпеку перевезення, транспортування вантажу повинне бути зупинене; в такому випадку перевізник діє з вантажем відповідно до вимог УМВС та чинного законодавства. Відповідно до параграфу 3 статті 19 УМВС особа, яка здійснює навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, ІТО і АТЗ, а також за всі наслідки незадовільного навантаження. Таким чином, позивачем обґрунтовано було нараховано плату за користування вагонами та додаткові збори у сумі 22 927 грн. 67 коп. Як свідчить з матеріалів справи, 12.12.2017 року представник відповідача подав через канцелярію суду заяву про застосування строків позовної давності. 12.12.2017 року представник відповідача подав через канцелярію суду заяву про застосування строків позовної давності. У своєму клопотанні відповідач стверджує, що позовні вимоги заявлені після спливу строку позовної давності, внаслідок чого задоволенню не підлягають (а.с. 50, 51). 12.12.2017 року через канцелярію суду Позивач подав письмові пояснення на відзив з метою додаткового обґрунтування та підтвердження своєї правової позиції. В поданих поясненнях зазначив, що відповідно до ст. 5 Статуту залізниць України передбачені норми тільки національного законодавства. Тому на підставі вимог ст. 257 Цивільного кодексу України застосовуються загальний строк позовної давності (а.с. 52-55). Крім того Позивач 27 грудня надав суду письмові заперечення щодо застосування строку позовної давності (а.с. 61). Позивач, посилаючись на Статут залізниць України, ст. 4, 31 Господарського кодексу України та ст. 257 Цивільного кодексу України, наполягав на застосуванні норм національного законодавства лише в частині застосування загальних строків позовної давності в три роки. Вивчивши пояснення та міркування сторін з приводу застосування до спірних правовідносин положень законодавства України про застосування строків позовної давності суд дійшов наступних обґрунтувань та висновків. Пунктом 2.1 Постанови Пленуму вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 встановлено, що ч.3 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Відповідно до статті 5 УМВС при відсутності відповідних положень у цій Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, в якій правомочна особа реалізує свої права. Згідно частини 5 статті 315 Господарського кодексу України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Таким чином, з позовом про стягнення плати за користування вагонами позивач повинен був звернутися до суду на підставі актів загальної форми від №989, №1055 та 1058 від 01.06.2016р. протягом періоду листопад - грудень 2016 року. Як вбачається з матеріалів справи позивач направив позов до суду 17.11.2017р., тобто поза межами вказаного строку. Згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Так, згідно з частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України для предявлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Положеннями статті 137 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998р. з наступними змінами та доповненнями, визначено, позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову. Виходячи з принципу рівності суб'єктів господарювання, з урахуванням частини другої статті 9 Цивільного Кодексу України та пункту 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту з дня встановлення обставин, що спричинили звернення із позовом до суду (складання комерційного акту, акту загальної форми, списання коштів з особового рахунку тощо). Тобто наведені норми Господарського кодексу України і Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які встановлюють скорочений шестимісячний строк позовної давності та регулюють питання його перебігу відносно позову залізниці до вантажоодержувача, що випливають із перевезення. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що перебіг позовної давності за вимогами залізниці до вантажоодержувача про стягнення збору за зберігання вантажу починається від дня настання події, що стала підставою для подання позову. Аналогічна позиція, викладена в Постанові Верховного Суду України від 09.08.2017р. у справі №3-658гс17. Суд критично поставився до міркувань Позивача щодо застосування до спірних правовідносин лише загальних строків позовної давності, оскільки правова позиція Позивача направлена на обмежене застосування норм цивільного права без урахування норм господарського права, а саме ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України. На конверті, яким позивач надсилав позовну заяви з додатками до суду, міститься відбиток печатки Укрпошти, на якому зазначено дату відправлення 15.11.2017р. З урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду). З наведеного вбачається, що фактично позивач звернувся із позовом до суду 15.11.2017р., тобто за межами строку позовної давності, який закінчився в листопаді 2016р. та в грудні 2016р. Враховуючи викладене, заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог, які ґрунтуються на актах загальної форми №989, №1055 та №1058 підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал [PERSON] Ріг" про стягнення 22 927, 67 грн. слід відмовити. Згідно приписів п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов'язані із розглядом справі, суд покладає на Позивача.

Резолютивна частина:
В позові відмовити. Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 19.01.2018р. Суддя [PERSON]

Результат: denied