Вид судочинства: criminal
Суддя: Черкашина М. С.
Дата ухвалення: 2018-01-03 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] згідно наказу № 1049 К від 28 листопада 2012 року прийнята на роботу листоношею 3 класу\~ УДППЗ «Укрпошта» ЦОС № 5 м. Білопілля ВПЗ Білопілля. 29 листопада 2012 року між директором Сумської дирекції УДППЗ «Укрпошта» та працівником ВПЗ «Білопілля» ЦОС № 5 [PERSON] був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Згідно із п. 1 вищевказаного договору працівник, що займає посаду листоноші, який виконує роботу безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем, відпусканням, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення, зберігання довірених йому підприємством (установою, організацією) матеріальних цінностей та зобов`язується: дбайливо ставитись до переданих йому для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей підприємства (установи, організації) і вжити заходів для відвернення шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства, установи, організації про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження довірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації довірених йому матеріальних цінностей. Отже, [PERSON] є особою, якій ввірено майно УДППЗ «Укрпошта» ЦОС № 5 м. Білопілля ВПЗ Білопілля, а також матеріальних цінностей переданих їй у процесі виробництва. Так, 17 листопада 2017 року [PERSON] , отримавши в касі пошти гроші в сумі 7\~551 грн. 84 коп., які призначались для виплати пенсій та соціальної допомоги мешканцям м. Білопілля, а саме: [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] у сумі 2\~055 грн. 77 коп., [PERSON] у сумі 1\~679 грн. 91 коп. та [PERSON] у сумі 1\~927 грн. 86 коп., які мешкають в [ADDRESS] , а також [PERSON] , мешканці [ADDRESS] у сумі 1\~888 грн. 61 коп., та поклавши зазначену суму грошових коштів до сумки, вирушила з приміщення пошти. Вчиняючи протиправні дії, спрямовані на привласнення майна [PERSON] у вигляді грошей, які призначалися їй для виплати пенсії, які перебували у її віданні [PERSON] , 21 листопада 2017 року у денний час доби, діючи, з корисливих мотивів, впевнившись, що її дії є непоміченими для сторонніх осіб, усвідомлюючи таємність та протиправність своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання матеріальної шкоди власнику майна, [PERSON] замінила 6 купюр номіналом по 100 грн. кожна на 6 «сувенірних купюр», які зовні схожі на справжні гроші зазначеним номіналом з написом «Це не гроші-це приколи. Національний банк Уруваї. 100 гришок» на кожній. Після чого передала їх [PERSON] , вказавши останній про те, що це гроші нового зразка, таким чином привласнила кошти в сумі 600 грн. Після привласнення зазначених коштів, які були їй ввірені, [PERSON] вирушила у напрямку свого місця проживання та використала гроші на власні потреби. Виконуючи вказані протиправні дії, [PERSON] усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій у виді завдання матеріальної шкоди [PERSON] та бажала їх настання, тобто діяла із прямим умислом. Своїми вищевказаними умисними протиправними діями [PERSON] вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 191 КК України, тобто привласнення чужого майна, яке було ввірене особі. Під час досудового розслідування 27 грудня 2017 року між прокурором Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури [PERSON] , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та підозрюваною [PERSON] у присутності захисника [PERSON] була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України. 28 грудня 2017 року до Білопільського районного суду надійшов обвинувальний акт із зазначеною угодою про визнання винуватості. Згідно з даною угодою [PERSON] повністю та беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй діяння, а саме: у незаконному привласненні чужого майна, яке було їй ввірене та зобов`язалась беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, співпрацювати у викритті кримінальних правопорушень, вчинених іншими особами, а також те, що потерпіла [PERSON] претензій матеріального та морального характеру до [PERSON] не має, надала згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості з підозрюваною. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинна понести [PERSON] у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.\~ В угоді передбачені наслідки її укладання та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання. В підготовчому судовому засіданні прокурор [PERSON] , обвинувачена [PERSON] та захисник останньої [PERSON] просили затвердити угоду про визнання винуватості. Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Частиною 4 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. У відповідності з ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання. Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується [PERSON] . Суд також погоджується з кваліфікацією її дій за ч. 1 ст. 191 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості. При цьому судом встановлено, що [PERSON] цілком розуміє права, визначені їй п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом. Судом також роз`яснено [PERSON] те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального і Кримінального кодексів України, інтересам суспільства, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості. Так, при перевірці умов угоди на відповідність вимогам Кримінального кодексу України та інтересам суспільства суд враховує те, що [PERSON] повністю визнала свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаялась в його вчиненні, активно сприяла його розкриттю, добровільно відшкодувала завдані збитки, а також відсутність обставин, що обтяжують її покарання. За місцем проживання обвинувачена характеризується задовільно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на даний час не працює (а. с. 24-26 ). [PERSON] погоджується на призначення узгодженої нею та прокурором міри і виду покарання. Характер взятих обвинуваченою на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання. Підстав для відмови в затвердженні угоди, судом не встановлено. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором [PERSON] з одного боку та обвинуваченою [PERSON] з іншого і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання. Відповідності до вимог ст. 100 КПК України речові докази 6 сувенірних папірців схожих на гроші номіналом по 100 грн., які зберігаються у матеріалах кримінального провадження, залишити у справі (а. с. 29). У ході досудового розслідування запобіжний захід [PERSON] не обирався. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
\~ \~ \~ \~Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 грудня 2017 року, укладену між прокурором Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури [PERSON] , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченою [PERSON] . [PERSON] визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 Кримінального кодексу України і призначити їй узгоджене сторонами покарання за цим законом у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.\~ Речові докази: 6 (шість) сувенірних папірців схожих на гроші номіналом по 100 грн. залишити у матеріалах кримінального провадження. Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України,якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. \~ \~ \~ \~Суддя\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Результат: plea_deal