Вид судочинства: criminal
Суддя: Клименко Л. В.
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02

Обставини справи:
Згідно з наказом начальника [INFO] від 01 березня 2022 року № 49 старшого сержанта [PERSON] призначено на посаду радіотелефоніста відділення зв`язку польового вузлу зв`язку [NUMBER] окремого стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] , зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 03.08.2022 № 141 старшого сержанта [PERSON] призначено на посаду старшого оператора 1 відділення протитанкового взводу військової частини [NUMBER] . Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, відповідними Указами Президента України правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу. Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства. Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, старший сержант [PERSON] , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статуту Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Разом з цим, старший сержант [PERSON] , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин. 05 листопада 2022 року, старший сержант [PERSON] , відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] № 235 був направлений на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби до військової частини [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 05 листопада 2022 року, старший сержант [PERSON] , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, без поважних причин, не прибув до військової частини [NUMBER] , після чого обов`язки військової служби не виконував, до місця військової служби безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживав жодних заходів для з`явлення до місця військової служби, про своє місцезнаходження командуванню і в органи військового управління не повідомляв до 11 червня 2024 року. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений [PERSON] свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю визнав, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив суду, що після повномасштабного вторгнення ЗС РФ на територію України, будучи особою з інвалідністю 3 групи внаслідок бойових дій в зоні АТО, 26 березня 2022 року він прибув до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою проходження військової служби в ЗСУ, однак в мобілізації йому було відмовлено у зв`язку з тим, що він має статус особи з інвалідністю. Проте, він продовжував наполягати на своєму бажанні проходити військову службу та захищати свою країну, посилаючись на те, що він може стати у нагоді та готовий надавати будь-яку допомогу, у тому числі з питань військової підготовки іншим особам, оскільки має реальний бойовий досвід, отриманий під час АТО. У кінцевому результаті його було прийнято на військову службу та обіцяно, що він буде працювати на блок-постах або ж охороняти мости. Попри викладене, його було направлено в зону бойових дій до с. Велика Новосілка, а згодом до м. Авдіїївки Донецької області. Спочатку він був призначений на посаду радіотелефоніста, а згодом внаслідок нестачі особового складу його перевели на посаду оператора протитанкового взводу, оскільки він мав певний досвід у вказаній сфері, коли проходив військову службу в АТО. Разом з тим, стан його здоров`я не дозволяв йому носити ані каску, ані бронежилет, ані виконувати бойові завдання у спецодязі, про що він невідкладно повідомив командуванню. Через певний проміжок часу його було направлено до військового шпиталю, оскільки внаслідок наявних у нього захворювань, отриманих в результаті поранень в зоні АТО, він відчував сильний біль у спині та майже не відчував ніг. Внаслідок фізичного стану здоров`я він не міг у повній мірі виконувати свій військовий обов`язок, проте у переведенні на іншу посаду без значного фізичного навантаження, йому було відмовлено. Після лікування у шпиталі, він повернувся до військової частини та отримав направлення на військово-лікарську комісію до військової частини [NUMBER] . Однак, 05.11.2022 року, коли він почав проходити ВЛК, його дружина виїхала закордон, залишивши на нього неповнолітню доньку, 2011 року народження. Внаслідок того, що йому необхідно було виконувати батьківські обов`язки по вихованню дитини, забезпечувати необхідні умови її життя та навчання, з огляду на те, що м. Запоріжжя є прифронтовим містом, яке піддається постійним обстрілам з боку збройних формувань РФ, яких дуже сильно боїться його дитина, він був позбавлений можливості повернутись на службу. Крім того, він не міг залишити свою доньку на самоті на досить тривалий час. Також зазначив, що на ВЛК він встиг пройти медичний огляд лише у одного лікаря, після чого невідкладно поїхав додому до своєї дитини. Також пояснив, що внаслідок отриманого поранення при проходженні служби в АТО, він декілька разів на рік проходить курс стаціонарного лікування з метою підтримання життєдіяльності. Таким чином, внаслідок сімейних обставин та незадовільного стану здоров`я він не зміг повернутися до військової частини для продовження несення військової служби на призначеній посаді. Про свій обов`язок повернутися на військову службу йому було достеменно відомо, у вчиненому щиро розкаявся. Також зазначив, що на даний час він повністю пройшов військово-лікарську комісію, за результатом якої його визнано обмежено-придатним тилової служби. Крім того, він неодноразово звертався до РТЦК та СП, до військових частин та бригад з метою працевлаштування та продовження несення військової служби в межах м. Запоріжжя, однак йому було відмовлено з тих підстав, що відсутні робочі місця або посади, які б дозволили йому нести військову служби з врахуванням стану його здоров`я. На доповнення до зазначеного зауважив, що він продовжує доглядати за своєю неповнолітньою донькою, з якою вони проживають однією сім`єю. Інші особи, окрім колишньої дружини, яка виїхала за кордон, які б могли допомогти з вихованням та утриманням доньки, відсутні. На даний час він є єдиною особою, яка здатна виконувати батьківські обов`язки по вихованню доньки та забезпечувати її безпеку. У зв`язку з тим, що обвинувачений повністю визнав свою провину, у суду немає сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції, однак суд визнав за доцільне дослідити ті докази, на які посилається сторона обвинувачення та які, у своїй сукупності, доводять його вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. У відповідності до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 49 від 01.03.2022 року старшого солдата запасу [PERSON] , призваного [INFO] , з 01 березня 2022 року призначено на посаду радіотелефоніста відділення зв`язку польового вузлу зв`язку [NUMBER] окремого стрілецького батальйону та зараховано до списків особового складу [NUMBER] окремого стрілецького батальйону. Вважати [PERSON] таким, що з 01 березня 2022 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язав за посадою (а.п. 119). У відповідності до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 141 від 03.08.2022 року старшого сержанта [PERSON] , призваного наказом начальника [INFO] (по особовому складу) від 01 серпня 2022 року № 53-СР, призначено на посаду старшого оператора 1 відділення протитанкового взводу військової частини [NUMBER] та наказано вважати його таким, що з 03 серпня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.п. 129). Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 235 від 05.11.2022 року, старшого сержанта [PERSON] , старшого оператора 1 відділення протитанкового взводу військової частини [NUMBER] з 05 листопада 2022 року знято з котлового забезпечення та направлено на МСЕК у військову частину [NUMBER] з 05.11.2022 року (а.п. 120). Зі змісту рапорту командира протитанкового взводу військової частини [NUMBER] від 11.02.2023 року слідує, що 01.02.2023 року на ранкові перевірці наявності особового складу в місті тимчасового перебування підрозділу було виявлено відсутність військовослужбовця старшого оператора 1 відділення протитанкового взводу військової частини [NUMBER] , старшого сержанта [PERSON] , який відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] № 235 вибув на лікування 05.11.2022 року та по теперішній час не повернувся. Місце знаходження невідоме, на зв`язок не виходив. Дозвільні документи на відпустку старшому сержанту [PERSON] не оформлялись. На день складання рапорту [PERSON] відсутній у підрозділі більше 10 днів (а.п. 109). У відповідності до змісту рапорту командира протитанкового взводу військової частини [NUMBER] встановлено, що о 08-00 годині 01.02.2023 року під час ранкової перевірки було виявлено, що старший оператор 1 відділення протитанкового взводу військової частини [NUMBER] , старший сержант [PERSON] допустив самовільне залишення військової частини (а.п. 110). Зі змісту доповіді командира військової частини [NUMBER] від 07.02.2023 року про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , адресованої Начальнику Одеського [INFO] південного територіального управління, Прокурору Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, Командувачу ОУВ «[INFO]» слідує, що 02.02.2023 року на підставі рапорту командира протитанкового взводу військової частини [NUMBER] стало відомо, що 01.02.2023 року під час ранкової перевірки наявності особового складу в місті тимчасового перебування підрозділу було виявлено відсутність військовослужбовця, старшого сержанта [PERSON] , який на зв`язок не виходить, місце його знаходження невідоме. Старший солдат запасу [PERSON] призваний [INFO] 01 березня 2022 року радіотелефоністом відділення зв`язку польового вузлу зв`язку [NUMBER] окремого стрілецького батальйону та вважається таким, що з 01 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.п. 111-112). У відповідності до наказу командира військової частини [NUMBER] № 36 від 02.02.2023 року доручено проведення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини військовослужбовцем протитанкового взводу старшим сержантом [PERSON] . Термін проведення розслідування встановлений до 02.03.2023 року (а.п. 113). Актом службового розслідування, затвердженим командиром військової частини [NUMBER] 11.02.2023 року встановлено, що 01.02.2023 року під час ранкової перевірки наявності особового складу в місті тимчасового перебування підрозділу було виявлено відсутність військовослужбовця старшого оператора 1 відділення протитанкового взводу військової частини [NUMBER] , старшого сержанта [PERSON] , який відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] № 235 вибув на лікування 05.11.2022 року та по теперішній час не повернувся. Місце знаходження невідоме, на зв`язок не виходив. Дозвільних документів на відпустку старшому сержанту [PERSON] не оформлялось. Старший сержант [PERSON] свідомо самовільно залишив місце несення служби, зі своїм безпосереднім командиром на зв`язок не вийшов, обов`язки військової служби не виконує. За результатом проведення службового розслідування запропоновано передати матеріали відносно військовослужбовця [PERSON] до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері для надання його діям правової оцінки згідно діючого законодавства (а.п. 114-117). У відповідності до наказу командира військової частини [NUMBER] «Про підсумки службового розслідування по факту самовільного залишення місця несення служби старшим сержантом [PERSON] » № 33 від 11.02.2023 року прийнято рішення про передачу матеріалів відносно військовослужбовця [PERSON] до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері для надання його діям правової оцінки згідно діючого законодавства та не проводити старшому сержанту [PERSON] нарахування додаткової винагороди та премії за особистий внесок місячного грошового забезпечення (а.п. 118). Згідно з наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 192 від 08.07.2023 року, старшому сержанту [PERSON] , колишньому старшому оператору 1 відділення протитанкового взводу військової частини [NUMBER] , який самовільно залишив військову частину та перебуває у розпорядженні начальника [INFO] , з 28 червня 2023 року призупинено військову службу у Збройних Силах України та виключено зі списків особового складу військової частини [NUMBER] (а.п. 130). Аналізуючи досліджені докази по даному кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого [PERSON] у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану. При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини. Обвинувачений [PERSON] не має судимості, вчинив тяжкий злочин, розлучений, має на утриманні неповнолітню доньку, 2011 року народження, вихованням якої займаються самостійно, має 3 групу інвалідності внаслідок війни, має статус учасника бойових дій, часто перебуває на стаціонарному лікуванні через наявність захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини, має місце постійного проживання, яке збігається з місцем його реєстрації, де проживає однією сім`єю разом із донькою, за місцем проживання характеризується виключно з позитивного боку, під наглядом лікаря-нарколога або лікаря-психіатра не перебуває. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає те, що він вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, своїми правдивими показаннями активно сприяв розкриттю злочину, усвідомив свою протиправну поведінку, зробив відповідні висновки, за власною ініціативою пройшов ВЛК, має намір продовжити проходження військової служби. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановленою. При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання. На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги, що вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення відбулось внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, а не з метою умисного ухилення від виконання ним конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, враховуючи другорядну роль кари як мети покарання, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства і за цих підстав вважає за необхідне призначити йому мінімальне покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння у вигляді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, суд відзначає, що редакція ст. 75 КК України станом на день ухвалення даного вироку виключає можливість її застосування при призначенні покарання за ст. 407 КК України. Проте даний злочин вчинено [PERSON] в листопаді 2022 року, тобто до внесення відповідних змін до ст. 75 КК України, які набрали чинності 27 січня 2023 року. Тому, з огляду на положен ня ст. 5 КК України та ст. 58 Конституції України, призначення обвинуваченому покарання у цій справі із застосуванням положень ст. 75 КК України узгоджується з нормами діючого законодавства. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити [PERSON] від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку - 2 (двох) років - не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки згідно ст. 76 КК України. На підставі ст. 76 КК України зобов`язати [PERSON] періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Зарахувати [PERSON] в строк відбування покарання період його перебування під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» з 11 червня 2024 року по 20 червня 2024 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі (а.п. 131-134, 194-196). Запобіжний захід, застосований відносно [PERSON] у вигляді застави - залишити без змін до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень, внесену 20 червня 2024 року за [PERSON] на підставі ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2024 року у справі 333/1065/24, провадження № 1-кс/333/518/24, повернути заставодавцю [PERSON] , РНКОПП: [NUMBER] (а.п. 131-132, 193, 199). Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Олександрівський районний суд міста Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення. Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, подавши відповідну заяву. Суддя [PERSON]

Результат: guilty