Вид судочинства: commercial
Суддя: Привалов А.І.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02

Обставини справи:
12.02.2021 між ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ УКРАЇНА" (за договором - страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НОВА ПОШТА» (за договором - страхувальник) укладено Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №164208 від 12.02.2021 зі змінами та доповненнями внесеними додатковими угодами (надалі - «Договір»), об`єктом страхування за яким є, серед іншого, майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме: автомобілем Renault Doker, реєстраційний номер [NUMBER] , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу, його окремих складових частин внаслідок ДТП. За приписами статті 979 Цивільного кодексу України (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 980 ЦК України (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) було визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування). Як встановлено в ст. 8 Закону України "Про страхування" (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. 18.11.2021 о 17 год. 01 хв. у м. Києві, по пров. Балтійський, 20/2 сталася дорожньо- транспортна пригода за участі автомобіля марки «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобіля марки Renault Doker, реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення № 756/18269/21 водія автомобіля Renault Doker, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] та водія автомобіля «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] визнано винними у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП та накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафу на обох водіїв Вказана ДТП сталася в результаті порушення обома водіями Правил дорожнього руху України, що підтверджується відповіддю Національної поліції України про ДТП та постановою Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення № 756/18269/21. Згідно рахунку-фактури № ВР-0003405 від 02.12.2021, виставленого ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Renault Doker, реєстраційний номер [NUMBER] склала 54977,54 грн з урахуванням ПДВ 20% - 9162,92 грн. За страховим випадком позивачем складено страховий акт № 12550/1 від 14.12.2021 та було визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування у розмірі 52680,52 грн, тобто за вирахуванням визначеної умовами договору страхування безумовної франшизи в розмірі 2297,03 грн. Виплата страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням №00068343 від 15.12.2021 у розмірі 52680,52 грн на рахунок СТО - ТОВ «Автомобільний центр Голосіївський». Таким чином, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ УКРАЇНА" виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно умов Договору. 13.06.2022 позивач надіслав на електронну адресу відповідача (regres@alfagarant.com) вимогу № 16571/12550/1 на суму 52680,52 грн та вказав посилання на Google диск, де розміщені фото та документи по регресній вимозі. Оскільки відповідач залишив вимогу позивача без відповіді та задоволення, позивач звернувся з позовом до суду. При цьому, оскільки судом була визнана вина у порушенні Правил дорожнього руху обох водіїв. а цивільна відповідальність власника транспортного засобу «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована відповідачем, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 50% суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 26340,26 грн згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-206911341. Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї документів було з`ясовано, що позивач звернувся із вимогою в порядку суброгації за вих.№13085/р від 10.06.2022 шляхом направлення вказаного документу на електронну адресу: regres@alfagarant.com. Однак, вказана електронна адреса не є офіційною електронною адресою ТДВ СК «Альфа-Гарант». Натомість, на офіційному веб-сайті ТДВ СК «Альфа-Гарант» зафіксована електронна адреса «іnfo@alfagarant.com» та відповідно саме ця електронна адреса використовується як офіційний канал комунікації. Таким чином, оскільки позивач належним чином не звернувся із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, відповідно за даних обставин у ТДВ СК «Альфа-Гарант» відсутні правові підстави для виплати страхового відшукування, враховуючи положення ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України (в редакції, що діяла на дату виникнення спірних правовідносин) об`єкти страхування, види обов`язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами. Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" (в редакції, що діяла на дату виникнення спірних правовідносин), відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15. З урахуванням наведеного, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна", виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду. З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер [NUMBER] , яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням [PERSON] . Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Вина водія [PERSON] установлена в судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер [NUMBER] , відшкодовується ним, як володільцем цього транспортного засобу, на момент скоєння ДТП. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-206911341. За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Отже, оскільки [PERSON] експлуатувала автомобіль марки «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер [NUMBER] , на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля, несе відповідач, як особа, що застрахувала цивільно-правову відповідальність. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Разом з тим, виплата страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом. Отже, відносини щодо виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування (полісом) між страховиком (позивачем), який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування та у зв`язку з цим набув прав кредитора за договором обов`язкового страхування (відбулась заміна кредитора у зобов`язанні), та страховиком за договором обов`язкового страхування (відповідачем) так само регулюються положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом. Заміна кредитора у зобов`язанні жодним чином не може впливати на зміст зобов`язання - права і обов`язки сторін, які виникають у правовідносинах з виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі на порядок та умови здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування. При цьому, суд зазначає, що до нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України). Тобто, позивач отримав право вимагати від відповідача виплати страхового відшкодування за полісом №211240093 на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно ст. 12.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування", франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Як встановлено судом, умовами полісу № ЕР-206911341 розмір франшизи не встановлено. Водночас, ліміт відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих вказаним полісом встановлений у розмірі 130 000,00 грн. Таким чином, оскільки відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в межах, передбачених полісом № ЕР-206911341, а до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки матеріалами справи підтверджуються фактичні витрати позивача та приймаючи до уваги обопільну вину водіїв під час скоєння ДТП, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 26340,26 грн визнаються судом обґрунтованими. Щодо заперечень відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву, суд відзначає наступне. Так, у п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. За змістом наведених вище норм, до числа юридично значимих дій потерпілого, необхідних для отримання страхового відшкодування, належить, зокрема, подання страховику заяви про страхове відшкодування. Подання відповідної заяви, як підстави для виплати страхового відшкодування, не заперечує права потерпілого звернутися за судовим захистом у разі ігнорування страховиком такої заяви, незгоди із розміром визначеної страхової виплати чи із рішенням страховика про відмову у страховому відшкодуванні. Згідно з п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода завдана майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 по справі №910/7449/17 надала висновок щодо застосування норм права, а саме: "закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування". Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитора на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати, що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Відповідач зазначає, що про відсутність у матеріалах справи належних доказів звернення позивача до відповідача із заявою про здійснення страхового відшкодування протягом річного строку, встановленого Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Водночас, позивачем до матеріалів справи надано докази надіслання 13.06.2022 на електронну адресу відповідача (regres@alfagarant.com) вимоги № 16571/12550/1 на суму 52680,52 грн із зазначенням посилання на Google диск, де розміщені фото та документи щодо обставин ДТП. Суд зауважує, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст. 7 ЦК України (постанова Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №914/2505/17). У постанові від 13.10.2021 у справі № 923/1379/20 Верховний Суд наголосив, що висновки судів попередніх інстанцій стосовного того, що роздруківка електронного листування є неналежним та недопустимим доказом є такими, що не відповідають приписам статті 8 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг", оскільки сила електронного документа, як доказу, не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Крім цього, суд зазначає, що доказів того, між сторонами було погоджено відповідний порядок листування, матеріали даної справи не містять, а відтак, суд приймає надану позивачем роздруківку витягу з електронної пошти, як належний доказ направлення відповідачу заяви на виплату страхового відшкодування. Окрім того, слід звернути увагу, що відповідач не заперечує факту належності товариству електронної пошти regres@alfagarant.com, а лише вказує, що вона не є офіційною електронною адресою ТДВ СК "Альфа-Гарант" та не використовується для прийняття та реєстрації будь-яких заяв та документів, однак вказані обставини не перешкоджали працівникам відповідача передати заяву позивачу за належністю в рамках прийняття товариством рішення. Серед іншого, відповідачем не оспорюються і будь-які обставини ДТП та визначення суми страхового відшкодування. З урахуванням того, що 18.11.2021 сталась ДТП, а позивач направив вказані вище документи на електронну адресу відповідача 13.06.2022, суд приходить до висновку, що позивачем був дотриманий строк звернення до відповідача із відповідною заявою про здійснення страхового відшкодування, тобто позивач звернувся до відповідача з заявою в межах строку, передбаченого Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Схожої за змістом правової позиції також дотримується Північний апеляційний господарський суд, викладеної в постанові від 18.09.2024 у справі № 910/19863/23. Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Резолютивна частина:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю. 2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26, код ЄДРПОУ 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40; код ЄДРПО 20782312) суму страхового відшкодування у розмірі 26340 грн 26 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. 3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд. Повний текст рішення складено та підписано: 13.01.2025. Суддя А.І. Привалов

Результат: granted