Вид судочинства: administrative
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2023-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач 1) Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - відповідач 2), в якому просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 30.09.2022 року №172750001201 щодо відмови в призначенні [PERSON] пенсії за віком згідно ч.2 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" згідно заяви від 23.09.2022 через відсутність страхового стажу роботи 19 років та не зарахуванні [PERSON] до загального страхового стажу періодів роботи з 02.09.1983 по 02.11.1987 в Новоросійському морському пароплавстві, з 23.11.1987 по 01.06.1992 в Криковському виробничому об`єднанні шахт, з 01.06.1992 по 21.10.1994 в Кооперативі «Шахтобуд», 28.07.1977 по 01.01.1978 в Спеціалізоване управління» Металургмонтаж №270 треста Дніпрометалургмонтаж м. Комсомольськ на Дніпрі, Полтавської області, та періоду навчання з 01.08.1976 по 18.07.1977 в ПТУ-38 м. Рівне, що зазначені в трудовій книжці [PERSON] БТ [NUMBER] заповнені від 28.07.1977; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІУ, [PERSON] до загального страхового стажу періоди роботи з 02.09.1983 по 02.11.1987 в Новоросійському морському пароплавстві, з 23.11.1987 по 01.06.1992 в Криковському виробничому об`єднанні шахт, з 01.06.1992 по 21.10.1994 в Кооперативі «Шахтобуд», з 28.07.1977 по 01.01.1978 в Спеціалізованому управлінні» Металургмонтаж №270 треста Дніпрометалургмонтаж м. Комсомольськ на Дніпрі, Полтавської області, та періоду навчання з 01.08.1976 по 18.07.1977 в ПТУ-38 м. Рівне, що зазначені в трудовій книжці [PERSON] БТ [NUMBER] , заповненій від 28.07.1977; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати з 17.08.2022 [PERSON] пенсію за віком, згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІУ. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.09.2012 він звернувся до управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення йому пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, за принципом екстериторіальності відповідачем 2 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, у зв`язку із відсутністю у нього необхідного стажу роботи. [PERSON] вважає протиправною відмову в призначенні пенсії, відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та не зарахування до загального стажу у повному обсязі періодів трудової діяльності, так як ним було надано всі необхідні документи для призначення пенсії. Не погоджуючись з такими діями відповідачів та вважаючи протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом. З огляду на наведене у позові, позивач просив суд, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У встановлений судом строк відповідачем 1 подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказує на те, що вимоги позивача щодо призначення йому пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - не підлягають задоволенню. Оскільки, враховуючи надані документи для призначення пенсії, періоди роботи з 02.09.1983 по 02.11.1987. з 23.11.1987 по 01.06.1992, з 01.06.1992 по 21.10.1994. з 28.07.1977 по січень 1978. з 01.09.1976 по 18.07.1977 можуть бути врахованими до страхового стажу [PERSON] за умови їх підтвердження документами, передбаченими в пункті 3 Порядку № 637. Для зарахування періоду за період з 01.06.1992 по 21.10.1994 необхідно надати довідку про переклад печатки (при звільненні). Таким чином, відповідач 1 просив суд позов залишити без задоволення у повному обсязі. Відповідач 2 також подав відзив на позов, позиція якого мотивована тим, що згідно з поданими позивачем документами та відомостями реєстру застрахованих осіб, страховий стаж становить 12 років 02 дні. Спірні періоди роботи можуть бути врахованими до страхового стажу позивача за умови їх підтвердження документами, передбаченими пунктом 3 Порядку № 637, а для зарахування періоду за 01.06.1992 по 21.10.1994 необхідно надати довідку про переклад печатки (при звільненні). Отже, враховуючи положення статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийнято правомірне рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком, через відсутність необхідного страхового стажу 26 років. На підставі вищенаведеного, відповідач 2 просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, за безпідставністю. Ухвалою суду від 14.11.2022 прийнято дану позову заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне. 23.09.2022 [PERSON] , [INFO] , звернувся із заявою до пенсійного органу про призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням від 30.09.2022 № 172750001201 відповідачем 2 відмовлено [PERSON] у призначенні пенсії за віком згідно ч.2 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", через відсутність страхового стажу. ГУ ПФУ в Кіровоградській області не зараховано до страхового стажу позивача: - період навчання з 01.09.1976 по 18.07.1977 згідно з атестатом від 19.07.1977 за № [NUMBER], оскільки атестат виданий на прізвище " [PERSON] ", що не співпадає з паспортними даними " [PERSON] "; - період роботи з 28.07.1977 по січень 1978, згідно трудової книжки № [NUMBER] , оскільки відсутня повна дата звільнення, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; - період роботи з 02.09.1983 по 02.11.1987, з 23.11.1987 по 01.06.1992 згідно трудової книжки № [NUMBER] , оскільки запис про звільнення здійснено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; - період роботи з 01.06.1992 по 21.10.1994, згідно трудової книжки № [NUMBER] , оскільки відсутній переклад печатки при звільненні. Таким чином, згідно із відомостями реєстру застрахованих осіб, страховий стаж позивача становить 12 років 02 дні. Не погоджуючись з відмовою в зарахуванні стажу та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом; у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами). Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. При цьому, трудова книжка, відповідно до положення ст.48 КЗпП України, ст.62 Закону №1788 та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, є основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника. Відповідно до п.3 Порядку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637(далі - Порядок від 12.08.1993 №637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Відповідно до записів трудової книжки [PERSON] , серії [NUMBER] , дата заповнення 28.07.1977: - в період з 01.08.1976 по 18.07.1977 - позивач навчався в ПТУ-38 м. Рівне; - в період з 28.07.1977 по 01.01.1978 - позивач працював в Спеціалізованому управлінні «Металургмонтаж» № 270 треста Дніпрометалургмонтаж м. Комсомольськ на Дніпрі Полтавської області; - в період з 02.09.1983 по 02.11.1987 - позивач працював у Новоросійському морському пароплавстві; - в період з 23.11.1987 по 01.06.1992 - позивач працював у Криковському виробничому об`єднанні шахт; - в період з 01.06.1992 по 21.10.1994 - позивач працював у кооперативі «Шахтобуд». Як стверджують відповідачі, підставою для не зарахування до страхового стажу позивача вказаних вище періодів при призначенні пенсії за віком був той факт, що в період навчання з 01.09.1976 по 18.07.1977 атестат виданий на прізвище « [PERSON] », що не співпадає з паспортними даними « [PERSON] »; в період роботи з 28.07.1977 по січень 1978 у трудовій книжці відсутня повна дата звільнення; з 02.09.1983 по 02.11.1987, з 23.11.1987 по 01.06.1992 оскільки запис про звільнення здійснено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; з 01.06.1992 по 21.10.1994, оскільки відсутній переклад печатки при звільненні. З цього приводу суд зазначає таке. В період з 01.08.1976 по 18.07.1977 - позивач навчався в ПТУ-38 м. Рівне, що підтверджується копією атестату № [NUMBER], виданого 19.07.1977. Пенсійним органом не зараховано цей період лише з тих підстав, що атестат виданий на прізвище « [PERSON] », що не співпадає з паспортними даними. Однак, належних та допустимих доказів того, що позивач не навчався в ПТУ-38 м. Рівне, відповідачем не надано. Фактично, суд погоджується, що в атестаті допущено помилку в написанні прізвища. Крім того, вказаний період навчання також відображений у трудовій книжці позивача, що є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Що стосується періоду роботи з 28.07.1977 по січень 1978, який не зарахований через те, що у трудовій книжці відсутня повна дата звільнення, то вказану обставину теж можна вважати недоліком заповнення трудової книжки, оскільки в записі № 2 графи «підстава внесення запису» вказано наказ №3-к від 04.01.1978, який став підставою для звільнення позивача. Суд вважає, що, в даному випадку, позивач не може бути позбавлений свого права на включення при обрахунку загального стажу періодів роботи лише через неточність записів трудової книжки, тобто у зв`язку з обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які він не міг вплинути. Окрім того, у позивача відсутня будь-яка можливість в інший спосіб підтвердити свій страховий стаж. Вказані вище мотиви щодо задоволення позовних вимог також стосуються зарахування періодів роботи з 02.09.1983 по 02.11.1987, з 23.11.1987 по 01.06.1992, з тих підстав, що запис про звільнення здійснено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Так, Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 року), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 року N 412), (надалі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться. Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції №162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи. Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 року № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, та зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 року №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 року N 412, не застосовується. Відповідно до п. 2.12. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 за №58 (далі-Інструкції №58), після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки. Суд критично оцінює таку підставу для відмови у зарахуванні спірних періодів, оскільки, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена. Крім того, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17). Твердження відповідачів щодо не зарахування періоду роботи з 01.06.1992 по 21.10.1994, оскільки відсутній переклад печатки при звільненні, судом відхиляються так як у матеріалах справи наявний переклад з румунської на українську мови печаток на сторінці 10-11 трудової книжки серії [NUMBER] . Крім того, відповідачі жодним чином не спростували обґрунтувань наведених у позові щодо надання довідки про переклад при звернення за призначенням пенсії. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач 2 безпідставно не зарахував до стажу позивача спірні періоди роботи. Більше того, суд зауважує, що відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №677/277/17 та від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17. Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Висновки, аналогічні за своїм змістом, містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На підставі п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Водночас, матеріали справи не містять доказів щодо здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до загального стажу. З аналізу норм пенсійного законодавства вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком, управління зобов`язане перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи. У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України"). Згідно з п.п.4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03.05.1996, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" № 137-V 14.09.2006, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98). У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02). Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ("Brumarescu v. Romania" № 28342/95). Крім цього, у пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку ("Judgment in the Case of Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova" № 45701/99). Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Так, наявними матеріалами справи підтверджено, що необхідний страховий стаж позивача для призначення пенсії за віком. Відтак, зважаючи на врахування спірних періодів, у позивача наявний необхідний страховий стаж для призначення пенсії, з дати звернення за її призначенням. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи. Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то адміністративний позов слід задовольнити повністю. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відповідачів судові витрати на суму 992,40 грн.

Резолютивна частина:
Позов задовольнити повністю. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 30.09.2022 №172750001201 щодо відмови в призначенні [PERSON] пенсії за віком згідно ч.2 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до заяви від 23.09.2022, через відсутність страхового стажу роботи 19 років, та не зарахуванні до загального страхового стажу періодів його роботи з 28.07.1977 по 01.01.1978 в Спеціалізоване управління» Металургмонтаж №270 треста Дніпрометалургмонтаж м. Комсомольськ на Дніпрі Полтавської області, та періоду навчання з 01.08.1976 по 18.07.1977 в ПТУ-38 м. Рівне, з 02.09.1983 по 02.11.1987 в Новоросійському морському пароплавстві, з 23.11.1987 по 01.06.1992 в Криковському виробничому об`єднанні шахт, з 01.06.1992 по 21.10.1994 в Кооперативі «Шахтобуд», з що зазначені в трудовій книжці [PERSON] БТ [NUMBER] , заповненій від 28.07.1977. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати [PERSON] до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІУ, періоду його навчання з 01.08.1976 по 18.07.1977 в ПТУ-38 м. Рівне, періоду роботи з 28.07.1977 по 01.01.1978 в Спеціалізованому управлінні» Металургмонтаж №270 треста Дніпрометалургмонтаж м. Комсомольськ на Дніпрі Полтавської області, періоду роботи з 02.09.1983 по 02.11.1987 в Новоросійському морському пароплавстві, періоду роботи з 23.11.1987 по 01.06.1992 в Криковському виробничому об`єднанні шахт, періоду роботи з 01.06.1992 по 21.10.1994 в Кооперативі «Шахтобуд», що зазначені в трудовій книжці [PERSON] БТ [NUMBER] , заповненій від 28.07.1977. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати з 17.08.2022 [PERSON] пенсію за віком, згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІУ. Стягнути на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області витрати по сплаті судового збору на суму 492,20грн. Стягнути на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області витрати по сплаті судового збору на суму 492,20грн.

Результат: granted