Вид судочинства: criminal
Суддя: Світлик О. М.
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] , перебуваючи у місті Ужгороді, більш точного місця органом досудового розслідування не встановлено, у невстановлений точний час, але не пізніше січня 2025 року, незаконно придбав у невстановленої особи у своє розпорядження кастет, який відноситься до категорії холодної зброї ударно-дробильної дії, виготовлений саморобним способом із застосуванням промислового обладнання. Усвідомлюючи протиправність своїх дій та можливість настання негативних наслідків, розуміючи, що вищевказаний кастет є холодною зброєю, маючи умисел на незаконне поводження із даною зброєю, [PERSON] , діючи з прямим умислом, добровільно не здав кастет до правоохоронних органів та почав носити його при собі без передбаченого законом дозволу та зберігав вдома, діючи всупереч вимогам, визначеним п. 21 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами смертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, та Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992. Надалі [PERSON] у невстановлений органом досудового розслідування час, але не пізніше 29.10.2025, поставив вказаний кастет до транспортного засобу марки «КІА Rio», д.н.з. [NUMBER] , до моменту його виявлення та вилучення працівниками поліції за адресою: м. Ужгород, вул. Полонинська 4, чим вчинив носіння кастету, що відноситься до категорії холодної зброї ударно-дробильної дії без передбаченого законом дозволу. Дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 2 ст. 263 КК України - носіння кастету без передбаченого законом дозволу. Обвинувачений [PERSON] у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому. Пояснив, що побратим по військовій службі подарував йому вилучений у нього кастет, який він привіз додому та у подальшому поставив у свій транспортний засіб, забувши про те, що кастет знаходиться у автомобілі. Про кримінальну відповідальність за носіння кастету він не знав. Жодного наміру використовувати кастет будь-яким чином не мав. Просив призначити йому більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі, про яке просив прокурор у судовому засіданні, призначивши йому покарання у виді штрафу. Розглянувши матеріали кримінального провадження суд вважає, що вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, доведена повністю. Оскільки прокурор та обвинувачений не заперечили щодо фактичних обставин провадження, враховуючи те, що обвинувачений [PERSON] визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого [PERSON] та дослідженням характеризуючих даних про його особу. Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що винуватість [PERSON] у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 263 КК України, а саме: носіння кастету без передбаченого законом дозволу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання обвинуваченому [PERSON] суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, дані про особу винного, який має місце проживання у м. Ужгороді, по медичну допомогу у КНП «Обласний заклад з надання психіатричної дороги м. Берегова» Закарпатської обласної ради не звертався, раніше не судимий. Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому [PERSON] суд визнає - визнання своєї вини, щире каяття, вчинення кримінального правопорушення уперше. Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому [PERSON] , судом не встановлено. За положеннями ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини, ніхто не може бути свавільно його позбавлений. Суд, серед іншого враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а й включає інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, і на рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004. Згідно з роз`ясненнями, які містяться п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції постанови Верховного Суду України №8 від 12.06.2009), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення полягає у з`ясуванні судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у зазначеній статті КК України міститься лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжкого злочину (ч. 4 ст. 12 КК України). [PERSON] вчинено кримінальне правопорушення проти громадської безпеки, за обставинами якого останній вчинив незаконне носіння кастету без передбаченого законом дозволу (ч. 2 ст. 263 КК України). При призначенні покарання обвинуваченому суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання. Враховуючи наведене та конкретні обставини провадження, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу винного, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, поведінку обвинуваченого [PERSON] після вчинення кримінального правопорушення, за наявності альтернативної санкції, передбаченої ч. 2 ст. 263 КК України, суд вважає, що до нього необхідно і доцільно призначити покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, визначеному для даного виду покарання. На думку суду, в даному конкретному випадку саме таке покарання буде пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстав для призначення більш тяжкого покарання судом не встановлено. Запобіжний захід щодо обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався. Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено. Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.11.2025 (справа №308/16808/25, провадження №1-кс/308/6549/25) накладено арешт на вилучене 29.10.2025 в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Ужгород, вул. Полонинська, 4, майно, а саме: предмет, ззовні схожий на кастет, який упаковано у спецпакет НПУ №NPU 5812161, а також накладено арешт на автомобіль «KIA Rio», номерний знак [NUMBER] , із забороною розпорядження, але без заборони законним володільцям права користування транспортним засобом, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку. Виходячи з приписів ч. 4 ст. 174 КПК України, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений на вказане майно. Питання щодо речових доказів судом вирішується у порядку ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати за проведення у даному кримінальному провадженні судової експертизи у розмірі 2228,50 грн покласти на обвинуваченого.

Резолютивна частина:
[PERSON] , [INFO] , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 263 КК України у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Запобіжний захід щодо [PERSON] не обирати. Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.11.2025 (справа №308/16808/25, провадження №1-кс/308/6549/25) на вилучене 29.10.2025 в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Ужгород, вул. Полонинська, 4, майно, а саме: предмет, ззовні схожий на кастет, який упаковано у спецпакет НПУ №NPU 5812161, а також на автомобіль «KIA Rio», номерний знак [NUMBER] , із забороною розпорядження, але без заборони законним володільцям права користування транспортним засобом. Речові докази: односторонній оптичний DVD-диск із відеозаписом з бодікамери працівників патрульної поліції екіпажу «Олімп-0152», який упакований у паперовий конверт білого кольору та зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження; кастет, який упакований у спецпакет НПУ №NPU 5812161 та зберігається в камері зберігання речових доказів Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області - знищити; транспортний засіб марки «КІА Rio», д.н.з [NUMBER] , який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів при Центрі забезпечення ГУНП в Закарпатській області, що знаходиться за адресою: м. Мукачево, вул. Об`їзна, б/н, Закарпатська область - повернути [PERSON] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь держави 2228 (дві тисячі двісті двадцять вісім) гривень 50 копійок за проведення експертизи. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області [PERSON]

Результат: guilty