Вид судочинства: commercial
Суддя: Сташків Р.Б.
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02

Обставини справи:
13.12.2016 між позивачем як виконавцем та відповідачем як споживачем було укладено договір № 440678/1юр про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1 якого виконавець зобов`язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленим тарифом у строки і на умовах, що передбачені договором. Відповідно до п. 7 Договору плата за надані послуги за наявності засобів обліку води і теплової енергії справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України № 630 від 21.07.05. Згідно з п. 9 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Цей договір укладається на строк до 13.12.2017 і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду (п. 31 Договору). Позивач у позовній заяві зазначає, що з жовтня 2023 року по березень 2025 року (включно) останнім надано відповідачу послуги з централізованого опалення на загальну суму 43415,64 грн, які відповідачем не оплачувалися. Претензій з приводу якості отриманих послуг, відмови від отримання послуг від відповідача до позивача не надходило. Так, позивач зазначає, що надання послуг з опалення, що надавалися безперервно в межах опалювального періоду, підтверджується Актом постановки на комерційний облік приладів теплової енергії споживача, Актами про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи в опалювальний період 2023-2024, 2024-2025 роки, показниками відомостей спожитих послуг теплової енергії за період з 16.10.2023 по 26.01.2024, з 01.12.2024 по 30.03.2025, нарядами на підключення та відключення централізованого опалення у будинку за період 2023-2025 років, які додаються до позову. Облік теплової енергії на потреби централізованого опалення по вул. Бориспільській, буд. 3 в місті Києві здійснюється приладом комерційного обліку СВТУ - 11Т заводський номер 4524. Також позивачем надані звіти з показаннями приладів будинкового засобу обліку теплової енергії за період з 26.10.2019 по 19.04.2023. Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначає, що за надані останнім послуги з централізованого опалення з жовтня 2023 року по березень 2025 року (включно) за відповідачем обліковується борг у сумі 43415,64 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3064,18 грн інфляційних нарахувань та 1071,65 грн 3% річних. Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Облік теплової енергії на потреби централізованого опалення по вул. Бориспільська 3 в м. Києві здійснюється приладом комерційного обліку теплоочислювачем СВТУ-11Т заводський номер 4524, відповідно до акту постановки приладу комерційного обліку від 25.11.2016. З наданих актів про готовність вузла комерційного обліку теплової енергії до опалювального сезону 2023 - 2024, 2024-2025 років вбачається, що прилади комерційного обліку відремонтовані, повірені та готові до експлуатації в період опалювальних сезонів 2023, 2024, 2025 років. Судом було встановлено, що позивачем надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з жовтня 2023 року по березень 2025 року на суму 47551,47 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи нарядами підключення та відключення, актами про готовність вузла комерційного обліку теплової енергії до опалювального сезону, звітами з показами приладів будинкового лічильнику теплової енергії. Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відтак, суд, враховуючи умови п. 9 Договору дійшов висновку, що строк оплати наданих послуг за період з жовтня 2023 року по березень 2024 року є таким, що настав. Судом враховано, що позивач вже не вперше звертається до суду щодо стягнення з відповідача вартості наданих послуг за Договором, але за період з жовтня 2019 року по квітень 2023 року. Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/17938/23 позовні вимоги були задоволені частково, разом з тим основний борг було стягнуто повністю. Наведене свідчить про неодноразове ухилення відповідача від виконання свого обов`язку з оплати послуг на теплопостачання за Договором. Судом встановлено, що 12.03.2014 між Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією як орендодавцем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна компанія "Фірма Тетяна" як орендарем та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району" (балансоутримувач) було укладено договір №2 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, а саме те нежитлове приміщення до якого позивачем у цій справі надавалось централізоване опалення за адресою: м. Київ, вул. Борисоглібська, 3 (опалювальна площа 189,40 кв.м.) відповідно за умовами договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №440678/1юр від 13.12.2016. З пояснень Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району" вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23.04.2024 у справі №910/4886/24 було виселено ТОВ "Виробнича комерційна компанія "Фірма Тетяна" із нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 3, загальною площею 160,00 кв.м. Третя особа зазначила, що відповідач добровільно не виконував рішення суду про виселення, відповідне рішення було пред`явлено до виконання у примусовому порядку та виконане в межах виконавчого провадження №76668456, що підтверджується постановою Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.05.2025. Наведеним підтверджується, що відповідач користувався орендованим приміщенням до травня 2025 року. Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів сплати позивачу грошових коштів у сумі 43415,64 грн, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у повному обсязі. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3064,18 грн інфляційних нарахувань та 1071,65 грн 3% річних. Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Перевіривши розрахунок 3% річних, що міститься у позові, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення 3 155,23 грн 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає, що ці розрахунки є обґрунтованими та арифметично правильними, а тму підлягають стягненню з відповідача у заявленому розмірі. Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Резолютивна частина:
Позов задовольнити повністю. Стягнути з Акціонерного товариства "Виробнича комерційна компанія "Фірма Тетяна" (02068, місто Київ, вулиця Ахматової, 8, кв. 291, ідентифікаційний код 21586903) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20, ідентифікаційний код 37739041) 43415 (сорок три тисячі чотириста п`ятнадцять) грн 64 коп. основного боргу, 1071 (одну тисячу сімдесят одну) грн 65 коп. 3% річних, 3064 (три тисячі шістдесят чотири) грн 18 коп. інфляційних втрат та 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн судового збору. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України. Суддя Р.Б. Сташків

Результат: granted