Вид судочинства: commercial
Суддя: Грєхова О.А.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02

Обставини справи:
21 травня 2003 року між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», в подальшому змінено найменування на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - постачальник, позивач) та Товариством власників квартир «Будматеріали» (далі - абонент, відповідач) укладено Договір на послуги водопостачання та водовідведення № 02462/4-06 (далі - Договір), за умовами якого, постачальник зобов`язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов`язується розраховуватися за вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994 р. Пунктами 2.1 Договору визначено, що постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 «Вода питна» та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують граничнодопустимі концентрації шкідливих речовин. Згідно з п. 2.2 Договору абонент, зокрема сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до цього Договору. Відповідно до п. 3.1 Договору кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показами водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водо лічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Для абонентів із стабільним об`ємом водоспоживання (або незначним коливанням), зняття показників може здійснюватись один раз на квартал. Пунктом 3.2 Договору унормовано, що якщо водолічильники тимчасово знято представником постачальника, або їх зіпсовано не з вини абонента, кількість використаної води визначається за середньодобовою витратою за останні два розрахункові місяці за показами водо лічильників. У разі тривалості роботи водо лічильників менше 2-х місяців кількість води визначається за період роботи водо лічильника не менше 10-днів. Такий порядок зберігається до установки нового водо лічильника і перерахунок за попередній час не провадиться. У відповідності до п. 3.3 Договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходять із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно до показників водо лічильника та інших способів визначення об`ємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію у відповідності з п. 21.2 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України. За умовами п. 3.4 Договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. Постачальник інформує абонента про розмір діючих тарифів у платіжних документах, що направляються щомісячно до банківської установи. Пунктом 3.5 Договору узгоджено, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов`язаний у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноваженого представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконання цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом. Цей Договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 7.1 Договору). Як зазначає позивач, ПАТ «АК «Київводоканал» відповідно до умов Договору були надані відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення по коду 96-50965 в період з 01.01.2019 по 30.06.2019 на суму 21 356,01 грн., що підтверджується актами про зняття показань з приладу обліку, які підтверджують факт надання та об`єми наданих послуг; розшифровками рахунків абонента, в яких вказані обсяги спожитих послуг, тарифи, за якими проводились нарахування, та вартість наданих послуг; довідкою банку АТ «Банк Кредит Дніпро» № 55/9-1246 від 30.08.2019, що підтверджують надсилання до банківської установи відповідача платіжних документів, однак відповідач в порушення умов Договору та чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов`язання по оплаті наданих йому з водопостачання та водовідведення, у зв`язку з чим за відповідачем обліковується заборгованість у сумі 21 356,01 грн. Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому, зобов`язання в силу вимог ст. 525,526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України. Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров`я людини питною водою є Закон України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» №2918-III від 10.01.2002. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» державна політика у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення будується на принципах, зокрема: державного управління і регулювання відносин у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення; невідворотності відповідальності у разі порушення законодавства у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення; додержання єдиних правил, норм і стандартів усіма суб`єктами відносин у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення. Статтею 13 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» визначено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення належать, в тому числі: затвердження місцевих правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення відповідних населених пунктів; встановлення тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення (крім тарифів на ці послуги, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг). Згідно із частиною 1 статті 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», в тому числі, на підставі договору з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням. Відповідно до п. 2 ст. 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання та/або водовідведення або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 затверджені Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі - Правила), зареєстровані в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 за №936/15627, якими визначено порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод. Відповідно п. 2.1 Правил, договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги». За умовами укладеного між сторонами Договору, кількість води, що подається Постачальником (позивачем) та використовується абонентом (відповідачем), визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента (п. 3.1 Договору), а кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно до показників водолічильника, а при його відсутності - за узгодженням з постачальником, за діючими нормами водопостачання, або іншим засобом, передбаченим п. 21.1 Правил (п. 3.4 Договору). З матеріалів справи вбачається, що для здійснення розрахунків за надані послуги з водопостачання та водовідведення за Договором, позивачем було присвоєно відповідачу абонентський код: 6-50965 - для обліку питної води (для потреб гарячого водопостачання) та приймання її стоків. Згідно доданого до позовної заяви розрахунку позовних вимог, позивачем було надано відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення по коду 6-50965 в період з 01.01.2019 по 30.06.2019 на суму 21 356,01 грн., однак відповідачем не оплачено отримані послуги, в зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість перед позивачем у розмірі 21 356,01 грн. В підтвердження належного виконання взятих на себе зобов`язань позивачем надано акти про зняття показань з приладу обліку, які підтверджують факт надання та об`єми наданих послуг; розшифровки рахунків абонента, в яких вказані обсяги спожитих послуг, тарифи, за якими проводились нарахування, та вартість наданих послуг; довідку банку АТ «Банк Кредит Дніпро» № 55/9-1246 від 30.08.2019, що підтверджує надсилання до банківської установи відповідача платіжних документів. При цьому, матеріали справи не містять доказів незгоди відповідача щодо кількості та вартості отриманих ним послуг з водопостачання та водовідведення, а також щодо тарифів, за якими позивачем проводились нарахування. Відтак, в силу п. 3.5 Договору дані позивача про кількість та вартість наданих в спірний період послуг з водопостачання та водовідведення вважаються прийнятими відповідачем без заперечень та зауважень. Положенням ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України закріплено обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановлених у договорі, якщо останнім передбачено надання такої послуги за плату. За умовами п. 3.4 Договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Доказів на підтвердження оплати отриманих послуг, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано. Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 21 356,01 грн. основного боргу. Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 1 843,45 грн., 3% річних в розмірі 154,78 грн., інфляційні втрати в розмірі 333,56 грн. та штраф в розмірі 2135,60 грн. Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу. Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Згідно з статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Згідно п. 4.1 Договору за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 10% від несплаченої суми. Відповідно до п. 4.2 Договору за несвоєчасну оплату послуг абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення. Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми пені, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 1 843,45 грн. В свою чергу, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру штрафу, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2 135,60 грн. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом здійснено перерахунок розміру 3 % річних та інфляційних втрат та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних в розмірі 154,78 грн. та інфляційні втрати в розмірі 333,56 грн. Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості. За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Резолютивна частина:
1. Позовні задовольнити повністю. 2. Стягнути з Товариства власників квартир «Будматеріали» (01004, м. Київ, вул. Шовковична, 48; ідентифікаційний код: 22894914) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 1-А; ідентифікаційний код: 03327664) заборгованість в розмірі 21 356 (двадцять одна тисяча триста п`ятдесят шість) грн. 01 коп., інфляційні втрати в розмірі 333 (триста тридцять три) грн. 56 коп., 3% річних в розмірі 154 (сто п`ятдесят чотири) грн. 78 коп., пеню в розмірі 1 843 (одна тисяча вісімсот сорок три) грн. 45 коп., штраф в розмірі 2 135 (дві тисячі сто тридцять п`ять) грн. 60 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. 3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Повне рішення складено: 09.01.2020 Суддя О.А. Грєхова

Результат: granted