Вид судочинства: civil
Суддя: Хаустова Т. А.
Дата ухвалення: 2018-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 24 липня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області було зроблено відповідний актовий запис № 297. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Питання про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дитини буде вирішуватись у судовому порядку в окремому провадженні. Сторони дійшли згоди з приводу місця мешкання малолітньої дитини. Донька надалі буде проживати разом з матірю, вона буде займатись вихованням та утриманням дитини. Причиною для розірвання шлюбу стало те, що у них з відповідачем різні характери, погляди на питання сімейного життя. У процесі сімейного життя кожен з них намагався поступитись своїми принципами, звичками, однак це було нетривалий час. Між ними знову і знову виникали розбіжності, які призвели до відчужуваності один від одного. В грудні 2016 року вони припинили спільне мешкання. Позивач вважає, що примирення між нею та відповідачем неможливе та недоцільне, їх сімя не може бути збережена, а шлюб має бути розірваний. Спору про розділ спільного майна між ними не існує. Просить суд, шлюб, зареєстрований 24 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій, актовий запис № 297, між нею та відповідачем, розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Слободян». Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 02 січня 2018 надала до суду Заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.11). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 02 січня 2018 надав до суду Заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує (а.с.12). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що сторони 24 липня 2013 року уклали шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, було зроблено відповідний актовий запис № 297 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-НО № 547015, виданим 24 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 901 (а.с.6). Сторони у теперішній час шлюбні стосунки не підтримують з грудня 2016 року, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим. Таким чином, їх сімя фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення позивач вважає недоцільним, так як всі можливості зберегти сімю вичерпані. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ ст. 24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] не просить суд відновити дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем «Слободян». Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сімї неможливе. Позивач [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
Позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити. Шлюб, зареєстрований 24 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 297, між СЛОБОДЯН (до шлюбу Дащенко) [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] розірвати. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «СЛОБОДЯН». На рішення суду учасниками справи може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Головуючий: Суддя Словянського міськрайонного суду [PERSON].

Результат: granted