Вид судочинства: commercial
Суддя: Антонова В.М.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02

Обставини справи:
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Київської області від 24.07.2017 у справі №911/1589/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2017, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Сімейна аптека 2011 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Фармако 301911,88 грн заборгованості, 13221,93 грн пені, 2950,96 грн інфляційних втрат, 1557,25 грн 3% річних за неналежне виконання договору поставки №ПК/229 від 09.08.2016. В частині позовних вимог про стягнення 23000,00 грн заборгованості провадження у справі припинено. Враховуючи, що суму боргу в розмірі 301911,88 грн було сплачено відповідачем лише 04.10.2017, позивач звернувся з позовом до господарського суду, в якому просить стягнути з відповідача 21955,59 грн штрафних санкцій, нарахованих за період з 27.06.207 по дату фактичної оплати заборгованості, з яких: пеня в розмірі 13591,94 грн; 3% річних в розмірі 1630,22 грн та 6733,43 грн інфляційних втрат за червень - вересень 2017 року. Як на підставу позову в даній справі позивач посилається на неналежне виконання відповідачем рішення господарського суду Київської області від 24.07.2017 у справі №911/1589/17, що не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Слід зазначити, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків (Постанови ВСУ: від 23.01.2012 № 3-142гс12, 14.11.2011 № 3-116гс11, 24.10.2011 № 3-89гс11, 12.09.2011 № 3-73гс11, 04.07.2011 № 3-65гс11, 20.12.2010 № 3-57гс10). Матеріалами господарської справи №911/1589/17 підтверджено, що протягом березня - травня 2017 року позивачем було передано відповідачу товар на загальну суму 324911,88 грн та оплачено його вартість у розмірі 23000,00 грн, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму 301911,88 грн. За умовами договору поставки №ПК/229 від 09.08.2016 (п. 6.1) визначено, що оплата покупцем товару здійснюється шляхом попередньої оплати або з відстроченням платежу, при цьому порядок оплати товару за цим договором визначається постачальником при поданні замовлення на поставку покупцем. Оскільки відповідач допустив неналежне виконання своїх грошових зобов'язань за період після 26.06.2017, що неохоплений судовим рішенням, господарський суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних, пені та інфляційних витрат з простроченої суми до повного виконання своїх зобовязання з оплати наявної заборгованості за поставлений товар з огляду на таке. Приписами п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" унормовано, що якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Інфляційні нарахування та нарахування трьох процентів річних на заборгованість, визначену судовим рішенням, можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Як зазначено в ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача 13591,94 грн пені та 1630,22 грн 3% річних за період з 27.06.2017 по 03.10.2017 включно, а також 6733,43 грн інфляційних втрат за червень вересень 2017 року. Слід зазначити, що згідно з рішенням господарського суду Київської області від 24.07.2017 у справі №911/1589/17 було задоволено до стягнення з відповідача заборгованість за поставлений у березні травні 2017 року товар, 3% річних за період з 20.04.2017 по 26.06.2017, пеню з 19.04.2017 по 25.06.2017 та інфляційні нарахування за травень 2017 року. Звідси, суд дійшов висновку, що позивачем визначено період до нарахування 3% річних, пені та інфляційних правильно. Перевіривши проведені позивачем нарахування пені та 3% річних, господарський суд дійшов висновку, що їх суми обґрунтовані та вірні. Однак здійснивши перерахунок інфляційних втрат, виходячи з вказаного позивачем в розрахунку початку періоду їх нарахування на визначену суму боргу, суд вважає правомірно заявленою до стягнення їх суму у розмірі 5250,32 грн. Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок суми, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів, суд встановив, що позивач розраховує суму інфляції за червень 2017 року з урахуванням боргу по видатковим накладним від 22.05.2017, від 23.05.2017 та 24.05.2017 на загальну суму 11516,87 грн, строк оплати по яким виник у відповідача лише 21.06.2017, 22.06.2017 та 23.06.2017 відповідно. Водночас суд зазначає, що при розрахунку інфляційних нарахувань позивачем не було враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції має визначатися з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав би бути здійснений, а не на конкретну дату місяця, тому умовно слід вважати, що сума внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця (постанова Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14, рекомендації Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ №6.2.-97р. від 04.04.1997). Оскільки заборгованість по видатковим накладним за період 22.05.2017 24.05.2017 виникла у відповідача у червні 2017 року після 15 числа вказаного місяця і її час прострочення тривав менше місяця, то розрахунок інфляційних втрат з урахуванням суми боргу у розмірі 11516,87 грн має здійснюватися починаючи з липня 2017 року. Звідси станом на червень місяць 2017 року у позивача виникло право на нарахування інфляційних втрат на загальну суму заборгованості по поставці товару у розмірі 290395,01 грн, обрахованої за виключенням суми боргу, що виникла у звязку з несвоєчасно проведеною відповідачем оплатою видаткових накладних, складених за період з 22.05.2017 по 24.05.2017. Згідно з розрахунком суду, сума інфляційних за червень 2017 року склала 4646,32 грн, у липні 564,00 грн, у серпні мала місце дефляція (-260,00 грн), а у вересні 2017 року розмір інфляційних втрат склав 300,00 грн. Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат за указаний позивачем у позові період становить 5250,32 грн. Отже у стягненні з відповідача 1483,11 грн інфляційних втрат слід відмовити, оскільки їх заявлено позивачем до стягнення безпідставно. Відповідно до статей 74 та 77 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що відповідач позов за підставою та предметом не оспорив, доказів сплати нарахованих позивачем сум пені, річних та інфляційних втрат на спростування позовних вимог суду не надав. Натомість позивач належними та допустимими доказами обґрунтував заявлені у суді позовні вимоги. З огляду на викладене, враховуючи бездіяльність відповідача в частині тривалого не виконання рішення господарського суду Київської області від 24.07.2017 у справі №911/1589/17, а також обов'язок відповідача в силу статей 525 - 527, 629 ЦК України, статті 193 ГК України щодо особистого та належного виконання зобов'язання, передбаченого умовами договору поставки №ПК/229 від 09.08.2016, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до чинного законодавства та підлягають задоволенню частково на суму 20472,48 грн, з яких: 1630,22 грн 3% річних, 13591,94 грн пені та 5250,32 грн інфляційних нарахувань. У стягненні 1483,11 грн інфляційних втрат суд відмовляє. Судові витрати у відповідності до ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімейна аптека 2011» (08720, Київська обл., Обухівський район, місто Українка, вул. Соснова, буд. 6, код ЄДРПОУ 37361478) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармако» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вул.. Балукова, буд. 21, код ЄДРПОУ 20037376): 1630 (одна тисяча шітсот тридцять) грн 22 коп 3% річних, 13591 (тринадцять тисяч п'ятсот дев'яносто одна) грн 94 коп пені, 5250 (п'ять тисяч двісті п'ятдесят) грн 32 коп інфляційних нарахувань, 1491 (одна тисяча чотириста дев'яносто одна) грн 92 коп судового збору. 3. У іншій частині позову відмовити. 4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повне рішення складено: 22.01.2018. Суддя \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В.М. Антонова друк: 1 - в справу 2 - позивачу- рек. з повід. про вруч. 3 - відповідачу - рек. з повід. про вруч.

Результат: partial