Вид судочинства: commercial
Суддя: Колісник Іван Іванович
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02

Обставини справи:
Між Акціонерним товариством "Лімак Іншаат Санаї ве Тіджарет Анонім Шіркеті" (LIMAK INSAAT SANAYI VE TICARET ANONIM SIRKETI) в особі "Представництва "Лімак Іншаат Санаї ве Тіджарет Анонім Шіркеті" (далі - покупець, позивач) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогресмонтажбуд" (далі - постачальник, відповідач) укладено договір поставки № 2510/1 від 25.10.2018 (далі - договір) (а.с. 7 - 9). Згідно з пунктом 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити меблі, а саме шафу-купе у вітальню, шафу-купе у спальні, кухонний гарнітур (далі - товар) на умовах цього договору. Поставка товару здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту надходження передоплати на поточний рахунок постачальника (п. 2.2 договору). Датою поставки товару вважається дата видаткової накладної на товар, що підписана представниками сторін цього договору (п. 2.3 договору). За домовленістю сторін поставка товару здійснюється на умовах DDP - склад покупця відповідно до Правил Інкотермс-2010 за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд. 56, кв. 77 (п.2.3 договору). Ціна договору становить 85625,00 грн, у т.ч. ПДВ 14270,83 грн (п. 3.1 договору). Покупець сплачує передоплату після підписання договору у розмірі 68500,00 грн з ПДВ шляхом перерахування на розрахунковий рахунок постачальника (п. 3.2 договору). Остаточний розрахунок за товар здійснюється в сумі 17125,00 грн безпосередньо перед поставкою товару (п. 3.3 договору). Договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами (підписання повноважними представниками сторін та скріплення його печатками) і діє до 31.12.2018, але закінчення строку договору не звільняє від відповідальності за його порушення, які мали місце під час його дії. Відповідно до пункту 3.2 договору та в період його дії позивач сплатив на користь відповідача першу частину передоплати у сумі 68500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 9260 від 21.11.2018 (а.с. 10). Друга частина передоплати у сумі 20000,00 грн була сплачена позивачем поза межами строку дії договору за платіжним дорученням № 10396 від 05.02.2019 (а.с. 11). За змістом договору та згідно з пунктом 2.2 договору поставка товару мала бути здійснена відповідачем у межах строку дії договору - до 31.12.2018 та за умови повної передоплати. Листом від 11.06.2021 № LET-LIM-GEN-001667 позивач надіслав на адресу відповідачу вимогу про повернення сплачених коштів у загальній сумі 88500,00 грн, посилаючись на невиконання останнім зобов`язань з поставки товару. На підтвердження викладеному позивач долучив до позову фіскальні чеки від 12.06.2021 (а.с. 12). Причиною спору є невиконання відповідачем вимог позивача про повернення сплачених ним грошових коштів у сумі 88500,00 грн за товар, не поставлений відповідачем за укладеним між ними договором. Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю підстав для повернення відповідачем заявлених до стягнення грошових коштів, сплачених як передоплата у рахунок поставки товару за договором, строк дії якого закінчився. Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. За приписами частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 909/524/18. При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.11.2011 у справі № 3-127гс11). Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №910/12382/17). Згідно з правовими нормами глави 50 «Припинення зобов`язання» Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не є підставою для припинення виконання зобов`язання. Враховуючи повне виконання позивачем зобов`язань зі сплати погодженої договором попередньої оплати у сумі 85625,00 грн 05.02.2019, відповідно до пункту 2.2 договору поставка товару мала бути здійснена відповідачем у строк не пізніше 07.03.2019. Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. На момент розгляду справи докази передачі покупцеві товару на суму 85625,00 грн або повернення йому попередньої оплати у вказаній сумі відсутні, що свідчить про правомірність позову щодо повернення попередньої оплати в цій частині. Правомірними є також позовні вимоги в частині повернення відповідачем залишку грошових коштів як безпідставно отриманих, а саме 2875,00 грн, сплачених позивачем у складі другої частини попередньої оплати у сумі 20000,00 грн (20000,00- 17125,00 = 2875,00) згідно з платіжним дорученням № 10396 від 05.02.2019. Так, загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок iншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц (провадження № 61-15428св19). У частині четвертій статті 236 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач не надав доказів на підтвердження збільшення ціни договору з 85625,00 грн до 88500,00 грн. Відтак надмірно сплачена ним попередня оплата грошових коштів у сумі 2875,00 грн є безпідставно отриманою відповідачем й підлягає поверненню. Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача 88500,00 грн (85625,00 + 2875,00 грн = 88500,00) є законними й обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню повністю. Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача повністю у сумі 2270,00 грн.

Резолютивна частина:
Позовні вимоги Акціонерного товариства "Лімак Іншаат Санаї ве Тіджарет Анонім Шіркеті" (LIMAK INSAAT SANAYI VE TICARET ANONIM SIRKETI) в особі "Представництва "Лімак Іншаат Санаї ве Тіджарет Анонім Шіркеті" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогресмонтажбуд" про стягнення 88500,00 грн - задовольнити повністю. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогресмонтажбуд" (49038, м.Дніпро, вул. Вокзальна, буд. 8, кв. 55; ідентифікаційний код 42313269) на користь Акціонерного товариства "Лімак Іншаат Санаї ве Тіджарет Анонім Шіркеті" (LIMAK INSAAT SANAYI VE TICARET ANONIM SIRKETI) (Туреччина, м. Анкара, район Чанкая, Газіосманпаша, вул. Хафта № 9; торгово-реєстраційний номер 31872) в особі "Представництва Лімак Іншаат Санаї ве Тіджарет Анонім Шіркеті" (49005, м. Дніпро, Соборний район, вул. Героїв Крут, буд. 12М; ідентифікаційний код 26511979) основний борг у сумі 88500,00 грн, судовий збір у сумі 2270,00 грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повне рішення складено 10.01.2022. Суддя І.І. Колісник

Результат: granted