Вид судочинства: criminal
Суддя: Крохмалюк І. П.
Дата ухвалення: 2022-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] № 51 (по стройовій частині) від 22 лютого 2016 року солдата військової служби [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] та призначено на посаду електрика-дизеліста інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини польової пошти [NUMBER] , та відповідно до зазначеного наказу солдат [PERSON] приступив до виконання службових обов`язків відповідно до займаної посади. Солдат [PERSON] , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з Законом України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період. Таким чином, солдат [PERSON] вчинив злочин в умовах особливого періоду. 24 жовтня 2016 року солдат [PERSON] , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину [NUMBER] , яка тимчасово дислокувалась на [NUMBER] загальновійськовому полігоні за адресою: [ADDRESS] , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини [NUMBER] , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 22 жовтня 2021 року солдат [PERSON] самостійно прибув до Дніпровської Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, яка розташована за адресою: вул. Феодосіївська, 2, м. Дніпро. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений [PERSON] вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся. В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого [PERSON] , а саме: - витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 13.12.2021 року за № 62021170030000573 (а.п. 27-28); - акт службового розслідування, відповідно до якого в ході проведення службового розслідування встановлено факт самовільного залишення військової частини [PERSON] на службу 24.10.2016 року та відсутність його на службі без поважних причин тривалістю більше десяти діб (а.п. 44-47); - наказ командира військової частини польова пошта [NUMBER] № 1594 про результати службового розслідування за фактом відсутності солдата [PERSON] на службі без поважних причин (а.п. 48-50); - довідка про безпосередню участь [PERSON] в антитерористичній операції в період з 28.05.2016 року (а.п. 57); - з`явлення з зізнанням [PERSON] , в якому останній зазначив, що самовільно залишив військову частину (а.п. 59). Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого [PERSON] встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби). Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання [PERSON] відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з`явлення з зізнанням, прийняття участі в антитерористичній операції. Також суд враховує, що [PERSON] раніше не судимий, військовослужбовець. Санкція ч. 4 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі. З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим [PERSON] , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання не сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Суд вважає, що з причин, визначених раніше, обвинуваченому [PERSON] можливо застосувати ст. 75 КК України. На підставі викладеного та

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити [PERSON] від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 1 рік. На підставі п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати [PERSON] періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення. Суддя \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON]

Результат: guilty