Вид судочинства: commercial
Суддя: Татарчук Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02

Обставини справи:
29.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноімпульс" (далі постачальник, позивач) Товариством з обмеженою відповідальністю "Рефрасервіс" (далі покупець, відповідач) укладено договір поставки №22 (далі договір). Розділом 1 договору «Предмет договору» встановлено: 1.1 Постачальник зобов`язується виготовити та відвантажити покупцю бетони та розчини марок зазначених у специфікаціях, рахунках, партіями згідно замовленню покупця, що є невід`ємною частиною дійсного договору. 1.2. Послуги з перевезення (доставки) продукції власного виробництва. 1.4. Здійснити послуги з надання та роботи автобетононасосу. 1.5. Покупець зобов`язується прийняти продукцію та сплатити її на умовах діючого договору. Відповідно до п. 2.1 договору загальна ціна договору складається з сум всіх видаткових накладних та актів виконаних робіт, з цінами на товар, узгодженими сторонами у специфікаціях (додатках). Згідно з п. 5.1 договору оплата продукції провадиться покупцем у розмірі 100% передплати згідно виставленим рахункам в національній валюті України за банківськими реквізитами постачальника в уповноваженому банку, або іншими формами розрахунків, які не суперечать законодавству України. Датою сплати вважається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника в уповноваженому банку (п. 5.2 договору). За невиконання своїх зобов`язань, передбачених діючим договором, сторони несуть одна перед одною відповідальність в розмірі 0,5% від вартості недопоставленої продукції (продавець) або від суми не перерахованої до сплати за продукцію у відповідний термін (покупець) за кожен день прострочки платежу, але не більше подвійної ставки НБУ (п. 7.1 договору). Відповідно до п. 7.2 договору покупець у разі прострочення оплати за поставлену продукцію більше ніж на 30 календарних дня додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від простроченої суми. При цьому сторони погодили не застосовувати положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, сторони погодили, що у разі прострочення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки. А також 36 (тридцять шість) відсотків річних від простроченої суми за кожен день прострочки (п. 7.4 договору). Даний договір діє з моменту його підписання сторонами і до 29 листопада 2022р. та вважається пролонгованим на наступний календарний рік, якщо жодна із сторін не заявила про припинення дії договору у письмовому вигляді у строк за місяць до закінчення дії договору (розділ 10 договору). Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього. Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку. 29.11.2021 між сторонами укладено специфікацію №1 до договору (а.с. 7 том 1). Умовами специфікації визначено: Найменування товару бетон М250, кількість 20,0куб.м. та розчин цементний М150, кількість 15куб.м., загальною вартістю 83220,00грн з ПДВ. На вивантаження продукції надається 1 година часу. Простій автотранспорту, що перевищує відведений час до 1 години - 350,00грн (ціна з ПДВ). Простій автотранспорту від 1 до 2 годин - 500,00грн (ціна з ПДВ). Простій автотранспорту понад 2 години - 800,00грн (ціна з ПДВ). Специфікація №1 підписана сторонами та скріплена печатками без зауважень та заперечень до неї. 07.07.2022 між сторонами укладено специфікацію №2 до договору (а.с. 8 том 1). Умовами специфікації визначено: Найменування товару бетон М300, кількість 100,00куб.м. та доставка бетону, кількість 25 разів, загальною вартістю 382200,00грн з ПДВ. На вивантаження продукції надається 1 година часу. Простій автотранспорту, що перевищує відведений час до 1 години - 700,00грн (ціна з ПДВ). Специфікація №2 підписана сторонами та скріплена печатками без зауважень та заперечень до неї. На виконання умов договору та додатків до нього (специфікацій) позивач здійснив поставку товару, надав послуги з доставки бетону та простою автотранспорту на загальну суму 202059,00грн, на підтвердження чого надав підписані сторонами та скріплені їх печатками видаткові накладні та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 10-12, 17, 18, 20, 23, 24, 27, 31, 33, 38, 40, 42, 44-46, 50-52, 56-58, 62-64 том 1). Позивач зазначає, що відповідач в період з 23.12.2022 по 16.01.2023 в рахунок погашення заборгованості за поставлений товар та надані послуги за зазначеними накладними сплатив 118214,16грн. На підтвердження чого надав копії платіжних інструкцій №13215 від 23.12.2022 на суму 46343,33грн, №13371 від 29.12.2023 - 43705,83грн та №13558 від 16.01.2023 - 28165,00грн (а.с. 37, 55, 67 том 1). Як стверджує позивач, у зв`язку з частковою оплатою поставленого товару та послуг з доставки і простою автотранспорту у відповідача виникла заборгованість у сумі 83844,84грн, яку позивач і просить стягнути, що і є причиною виникнення спору. Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за поставлений товар, пені, 36% річних, інфляційних втрат та штрафу. Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору поставки, строк його дії, умови поставки, загальна ціна, строк оплати, докази оплати, наявність/відсутність заборгованості, наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. (стаття 626 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського Кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України). В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягів, строку, вартості та якості поставленого товару. Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу прийняття товару за зазначеними видатковими накладними відповідачем також не заявлено. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано положення договору в частині виконання його зобов`язань. Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку постачальника за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару. Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Враховуючи визначений контрагентами у пункті 5.1 договору порядок розрахунків за поставлений товар, приймаючи до уваги його прийняття відповідачем за спірними видатковими накладними, суд зазначає, що строк оплати є таким, що настав: - 01.12.2022 за видатковою накладною №204 від 01.12.2022 на суму 23664,00грн з ПДВ, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №№204, 205, від 01.12.2022 на загальну суму 6970,00грн, прострочення з 02.12.2022; - 02.12.2022 за видатковою накладною №206 від 02.12.2022 на суму 14499,00грн з ПДВ, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №№206, 208, від 02.12.2022 на загальну суму 4900,00грн, прострочення з 03.12.2022; - 20.12.2022 за видатковою накладною №211 від 20.12.2022 на суму 14499,00грн з ПДВ, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №211 від 20.12.2022 на суму 3400,00грн, прострочення з 21.12.2022; - 21.12.2022 за видатковою накладною №212 від 21.12.2022 на суму 14499,00грн з ПДВ, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №212 від 21.12.2022 на суму 3400,00грн, прострочення з 22.12.2022; - 22.12.2022 за видатковою накладною №213 від 22.12.2022 на суму 14499,00грн з ПДВ, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №№213, 216, від 22.12.2022 на загальну суму 4150,00грн, прострочення з 23.12.2022; - 26.12.2022 за видатковою накладною №217 від 26.12.2022 на суму 14499,00грн з ПДВ, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №№217, 218, від 26.12.2022 на загальну суму 3400,00грн, прострочення з 27.12.2022; - 27.12.2022 за видатковою накладною №220 від 27.12.2022 на суму 14499,00грн з ПДВ, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №№220, 221, від 27.12.2022 на загальну суму 3150,00грн, прострочення з 28.12.2022; - 28.12.2022 за видатковою накладною №220-1 від 28.12.2022 на суму 14499,00грн з ПДВ, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №№220-1, 224, від 28.12.2022 на загальну суму 4900,00грн, прострочення з 29.12.2022; - 13.01.2023 за видатковою накладною №2 від 13.01.2023 на суму 14499грн з ПДВ, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №№2, 3, від 13.01.2023 на загальну суму 3900,00грн, прострочення з 14.01.2023; - 16.01.2023 за видатковою накладною №2-1 від 14.01.2023 на суму 14499грн з ПДВ, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №№2-1, 4, від 14.01.2023 на загальну суму 4400,00грн, прострочення з 17.01.2023. Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 83844,84грн відповідачем відповідно до положень статей 13, 74 ГПК України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено. Таким чином, враховуючи межі позовних вимог, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у сумі 83844,84грн. Окрім вимоги про стягнення основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 31870,92грн, яка розрахована на підставі п. 7.1 договору, 36% річних у сумі 23929,50грн та інфляційні втрати у сумі 2523,80грн (п. 7.4 договору та ст. 625 ЦК України), штраф 7% у сумі 5869,14грн (п. 7.2 договору), відповідно до розрахунку (а.с. 68, 69 том 1). Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України. За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 7.1 договору за невиконання своїх зобов`язань, передбачених діючим договором, сторони несуть одна перед одною відповідальність в розмірі 0,5% від вартості недопоставленої продукції (продавець) або від суми не перерахованої до сплати за продукцію у відповідний термін (покупець) за кожен день прострочки платежу, але не більше подвійної ставки НБУ. Заявлена позивачем пеня розрахована у сумі 31870,92грн за загальний період з 01.01.2023 по 19.10.2023. Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені судом встановлено, що позивачем не враховано наступні положення законодавства. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України). З огляду на викладене, з урахуванням дати виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем та меж позовних вимог, правомірними є позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у загальному розмірі 6884,69грн за загальний період з 17.06.2020 по 10.11.2021, з яких: - 28566,53грн за період з 01.01.2023 по 19.10.2023 із заборгованості у сумі 74711,84грн за поставками здійсненими у грудні 2022 року; - 3291,88грн за період з 17.01.2023 по 19.10.2023 із заборгованості у сумі 9133,00грн за поставками здійсненими у січні 2023 року. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, сторони погодили, що у разу прострочення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки. А також 36 (тридцять шість) відсотків річних від простроченої суми за кожен день прострочки (п. 7.4 договору). Заявлені позивачем до стягнення 36% річних розраховані у загальній сумі 23929,50грн за загальний період з 01.01.2023 по 19.10.2023. Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку 36% річних судом встановлено, що позивачем не враховано положення ст.ст. 253, 254 Цивільного кодексу України, як і при розрахунку пені. Однак, з урахуванням меж позовних вимог, до стягнення з відповідача підлягає заявлена позивачем сума 36% річних у загальному розмірі 23929,50грн. Позивачем також заявлено до стягнення інфляційні втрати, які розраховані у загальній сумі 2523,80грн за загальний період з 01.01.2023 по 19.10.2023. Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом встановлено, що позивачем при розрахунку інфляційних втрат на заборгованість у розмірі 9133,00грн за поставлений товару у січні 2023 року не враховано наступне. Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100грн = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося). У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%. Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19. Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. З огляду на викладене, з урахуванням дати виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем, оплат здійснених відповідачем та меж позовних вимог, правомірним є нарахування до стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з січня2023 року по вересень 2023 року із заборгованості у сумі 74711,84грн за поставку у грудні 2022 року та за період з лютого 2023 року по вересень 2023 року із заборгованості у розмірі 9133,00грн за поставку у січні 2023 року. За результатами здійсненого судом перерахунку сума інфляційних втрат за період з лютого 2023 року по вересень 2023 року із заборгованості у розмірі 9133,00грн за поставку у січні 2023 року становить 200,24грн. Розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат нарахованих із заборгованості за поставку у грудні 2022 року, позивачем здійснений вірно. Також, позивач заявляє до стягнення з відповідача 7% штрафу у сумі 5869,14грн, відповідно до п. 7.2 договору. Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку 7% штрафу, судом порушень не встановлено. За таких обставин законними й обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача 147951,14грн, з яких: 83844,84грн - основний борг, 31858,53грн пеня, 23929,50грн - 36% річних, 2449,13грн - інфляційні втрати, 5869,14грн 7% штрафу. За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову всі судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин судовий збір покладається на відповідача у сумі 2682,42грн. Судові витрати за надання професійної правничої допомоги судом не розподіляються з огляду на заяву представника позивача у позовній заяві про надання доказів понесення таких витрат у порядку частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Резолютивна частина:
Позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноімпульс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рефрасервіс" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 148038,20грн, з якої: 83844,84грн основного боргу, 2523,80грн інфляційних нарахувань, 31870,92грн пені, 23929,50грн відсотків річних, 5869,14грн штрафу за прострочення оплати задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рефрасервіс" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 21, ідентифікаційний код 41320317) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноімпульс" (50027, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Ярослава Мудрого, буд. 48, ідентифікаційний код 32097622) 83844,84грн - основного боргу, 31858,53грн - пені, 23929,50грн - 36% річних, 2449,13грн - інфляційних нарахувань, 5869,14грн - 7% штрафу за прострочення оплати, 2682,42грн - витрат по сплаті судового збору. Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рефрасервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноімпульс" 12,39грн - пені, 74,67грн - інфляційних втрат. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повне рішення складено: 08.01.2024. \~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~Суддя \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В.О. Татарчук

Результат: partial