Вид судочинства: criminal
Суддя: Банах О. Л.
Дата ухвалення: 2025-01-03 00:00:00+02

Обставини справи:
І. ФОРМУЛЮВАННЯ ОБВИНУВАЧЕННЯ, ВИЗНАНОГО СУДОМ ДОВЕДЕНИМ (місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінальних правопорушень, форма вини і мотиви кримінальних правопорушень) [PERSON] , 29.08.2024 року приблизно о 12 годині 45 хвилин, знаходячись навпроти входу до магазину «Сільпо» за адресою: місто Київ, пр. Червоної Калини, 75/2, побачив потерпілу [PERSON] , яка здійснювала покупку товару на ринку поруч та у якої з кишені сукні виднівся її мобільний телефон «Motorola ХТ2347-2 moto g84 5G 12+256 GB Viva Magenta», IMEI 1: [NUMBER] , IMEI 2: [NUMBER] , після чого у нього виник протиправний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, який введено з 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 року Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовжено Указами Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, від 18.04.2022 року № 259/2022, від 17.05.2022 року № 341/2022, від 12.08.2022 року № 573/2022, від 16.11.2022 року № 757/2022, від 06.02.2023 року № 58/2023, від 20.05.2023 року №254/2023, від 26.08.2023 року № 451/2023, від 06.11.2023 року № 734/2023, від 05.02.2024 року №49/2024, від 06.05.2024 року №271/2024 та від 23.07.2024 року № 469/2024 строком на 90 діб. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, [PERSON] підійшов до потерпілої [PERSON] ззаду, засунув свою праву руку в праву кишеню сукні, в яку була одягнена потерпіла [PERSON] , звідки повторно, таємно викрав її майно, а саме мобільний телефон «Motorola ХТ2347-2 moto g84 5G 12+256 GB Viva Magenta», IMEI 1: [NUMBER] , IMEI 2: [NUMBER] , вартістю 7500 гривень 00 копійок, в чохлі чорного кольору, який для потерпілої майнової цінності не становить, та в який були вставлені дві сім-карти операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», номер абонента [NUMBER] , та ПрАТ «ВФ УКРАЇНА», номер абонента (095) 825-65-24, які для потерпілої матеріальної цінності не становлять, після чого, утримуючи вказане чуже майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрав чуже майно, чим спричинив потерпілій [PERSON] майнової шкоди в розмірі 7500 гривень 00 копійок. ІІ. СТАТТІ (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений. Відповідальність за ч.4 ст. 185 КК України настає за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану. Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану. Суб`єктом зазначеного кримінального правопорушення може бути осудна особа, яка досягла 14-річного віку. Суб`єктивна сторона крадіжки характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони крадіжки є корисливий мотив. ІІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений [PERSON] визнав себе винним, щиро розкаявся і підтвердив вищеописані встановлені судом обставини справи. Вказав, що 29.08.2024 в магазині «Сільпо», який знаходиться недалеко від його будинку, побачив потерпілу, з кишені сукні якої виднівся мобільний телефон. Після чого вирішив таємно заволодіти ним. Викрадений телефон відніс та здав до ломбарду, а отриманими коштами розпорядився на власний розсуд. Показання обвинуваченого є логічними і послідовними та не залишають суду «розумного сумніву» щодо їх правдивості та відповідності встановленим обставинам кримінального провадження. Суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно всіх обставин справи, які ніким не оспорюються, проти цього не заперечують учасники судового розгляду, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, учасникам судового розгляду роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, з точки зору належності та допустимості, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого [PERSON] знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, та його дії вірно кваліфіковано за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану. ІV. ПОКАРАННЯ Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Так, санкцією ч.4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Відповідно до встановлених обставин, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України, є тяжким злочином. У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч.2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер. Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини). В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […]. Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022). Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18). Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, яке полягає, зокрема, у визнанні обставин, регламентованих п.1 ч.1 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. час, місце, спосіб учинення. Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»). Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ВС від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к). Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки, повідомив суду, що має намір відшкодувати потерпілій майнову шкоду у повному обсязі та збирає кошти для цього. Разом з тим, на час розгляду справи жодних доказів на підтвердження зазначених обставин не надав. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Відповідно до даних про особу обвинуваченого [PERSON] , він раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих умисних злочинів, через короткий проміжок часу після засудження та відбуття покарання за останній злочин, знову скоїв кримінальне правопорушення, що вказує на стійку кримінальну поведінку останнього, офіційно не працевлаштований, неодружений, жодних осіб на утриманні не має, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, разом з тим перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом лікаря нарколога з 11.07.2024 з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, Синдром залежності. Обвинувачений за місцем проживання та за місцем відбування покарання (Старобабаївська виправна колонія № 92) характеризується посередньо. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе призначити [PERSON] покарання, яке необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі, в межах встановлених у санкції відповідної статті особливої частини КК України. Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, адже втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи). Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18). На переконання суду, виправлення [PERSON] не є можливим без ізоляції від суспільства, а призначення будь-якого іншого виду покарання не сприятиме досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України, та не відповідатиме засадам, регламентованим ст. 65 цього кодексу. V. МОТИВИ УХВАЛЕННЯ ІНШИХ РІШЕНЬ Відповідно до ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Питання з речовими доказами суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України. Відповідно до ст. 124 КПК підлягають стягненню з обвинуваченого [PERSON] на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта, а саме за проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/111-24/51362-ТВ від 09.09.2024 в сумі 1135,95 гривень. Заходи забезпечення в кримінальному провадженні не застосовувались. На підставі викладеного та

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі. Строк покарання [PERSON] рахувати з моменту набрання законної сили вироком суду та фактичного затримання останнього для направлення для відбування покарання у вигляді позбавлення волі. Стягнути з обвинуваченого [PERSON] на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта, а саме за проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/111-24/51362-ТВ від 09.09.2024 в сумі 1135,95 гривень. Речові докази: копію коробки та фіскального чеку до мобільного телефону «Motorola ХТ2347-2 moto g84 5G 12+256 GB Viva Magenta», IMEI 1: [NUMBER] , IMEI 2: [NUMBER] ; відповідь з ПОВНОГО ТОВАРИСТВА «ЛОМБАРД ПАРУС» ТОВАРИСТВА з ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЛОБАЛ ФРАНЧАЙЗІНГ» І КОМПАНІЯ» від 06.09.2024 №146/24 із доданими до неї копіями відповідних відеозаписів з камер відеоспостереження на одному компакт-диску DVD-R та копією договору (специфікації до Договорів 1, 2 №043243285 від 30.08.2024) на 1 арк.; наданий представником ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» один компакт-диск DVD-R із відеозаписами з зовнішньої та внутрішньої камер відеоспостереження магазину «Сільпо» № 35 ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» за адресою: місто Київ, пр. Червоної Калини, 75/2 за 29.08.2024, - зберігати при матеріалах кримінального провадження. Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Суддя: [PERSON]

Результат: guilty