Вид судочинства: commercial
Суддя: Сівакова В.В.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02

Обставини справи:
30.07.2020 між Комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» (субпідрядник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арда Трейд» (генпідрядник, відповідач) укладено договір субпідряду № 07-62 (далі - договір). Відповідно до п. 1.1. договору предметом договору є надання виконавцем послуг власними силами та засобами на об`єктах замовника: Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь код ДК 021:2015-45230000-8 (Послуги по ямковому ремонту дорожнього покриття по вул. Богдана Хмельницького в смт. Баришівка струменевим методом за допомогою машин для ямкового ремонту «КРАФКО МАГНУМ»). Спір виник внаслідок того, що відповідач свої зобов`язання за договором своєчасно у повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 17.509,87 грн та за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані 2.025,39 грн пені, 1.456,72 грн 3% річних та 7.289,74 грн інфляційних втрат. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ст. 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з п. 10.1 договору цей договір вступає в силу після його підписання обома сторонами і є чинним до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або спроби її визначення. Згідно з п. 3.1 договору ціна договору складає 17.509,87 грн, в тому числі ПДВ - 2.918,31 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Пунктом 2.1 договору визначено строк надання послуг з дати укладення договору до 31.12.2020. Згідно з п. 4.1 договору приймання-передача послуг оформляється актом виконаних робіт (КБ2В та КБ 3) (далі - акт), підписаним повноваженими представниками сторін та скріпленим печатками. Стаття 853 Цивільного кодексу України встановлює, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Відповідно до п. 3.3 договору загальна вартість наданих за цим договором послуг визначається на підставі актом виконаних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін та скріплених печатками сторін. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем був підписаний акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2020 року № 7-338 від 31.07.2020 та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за липень 2020 року № 4 від 31.07.2020, відповідно до яких вартість наданих позивачем послуг згідно договору склала 17.509,87 грн. Згідно з п. 3.4 договору розрахунки генпідрядника з субпідрядником здійснюються виключно у національній валюті України на підставі виставленого субпідрядником рахунку на оплату послуг шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок субпідрядника. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання зобов`язання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Оскільки строк виконання грошового зобов`язання з оплати наданих послуг не встановлено, позивач вправі вимагати його виконання в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України згідно якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 28.12.2021 позивачем на адресу відповідача була направлена претензія № 053/282/01-11/3258 від 24.12.2021 про сплату заборгованості, що підтверджується описом вкладення в цінний лист № 0405047563348, в якій позивач вимагав розглянути та задовольнити дану претензію перерахувавши на протязі десяти робочих днів з моменту отримання даної претензії суму коштів в розмірі 17.509,87 грн. Дану претензію відповідач отримав 05.01.2022, що підтверджується роздруківкою із сайту АТ «Укрпошта» за трекінгом № 0405047563348. Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. З огляду на викладене, відповідач мав здійснити оплату наданих послуг у строк до 19.01.2022 включно (протягом 10 робочих днів з 05.01.2022). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріали справи свідчать, що відповідачем в порушення умов договору не здійснено оплату наданих послуг у повному обсязі на суму 17.509,87 грн, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем у зазначеному розмірі, яка не оспорена відповідачем. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті виконаних послуг не подано. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості виконаних робіт в розмірі 17.509,87 грн. Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за поставлений товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання. Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України. Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Відповідно до п. 6.3 договору у випадку затримки оплати генпідрядник сплачує субпідряднику неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати поставленого товару. Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Позивачем пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 2.025,39 грн, нарахованої на суму боргу 17.509,87 грн за період з 12.01.2022 по 30.06.2022 із застосування подвійної облікової ставки НБУ. В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті виконаних робіт відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу пеню, розмір якої за розрахунками суду на суму боргу 17.509,87 грн за період з 20.01.2022 по 30.06.2022 становить 1.956,29 грн. Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 1.956,29 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню та в іншій частині в позові слід відмовити, оскільки позивачем невірно визначено період прострочення, оскільки останнім днем оплати послуг є 19.01.2022. В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення з оплати виконаних робіт позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 7.289,74 грн інфляційних втрат та 1.456,72 грн 3% річних (нарахованих на суму боргу 17.509,87 грн за період з 12.01.2022 по 20.10.2024). Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. При цьому стаття 625 Цивільного кодексу України надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж три проценти річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Умовами договору не визначено інший розмір процентів річних. За розрахунками суду 3% річних на суму боргу 17.509,87 грн за період з 20.01.2022 по 20.10.2024 становлять 1.445,21 грн та позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а в іншій частині 3% річних в позові слід відмовити, у зв`язку з тим, що позивачем невірно визначено період прострочення. За розрахунками суду (на суму боргу 17.509,87 грн за період з 20.01.2022 по 20.10.2024) розмір інфляційних втрат становить 7.412,15 грн. Однак, у зв`язку з тим, що у суду відсутні повноваження виходити за межі пред`явлених позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України) суд погоджується із заявленим позивачем розміром інфляційних втрат - 7.289,74 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 7.289,74 грн інфляційних втрат обґрунтовані та підлягають задоволенню. Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог. Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Арда Трейд» (03194, м. Київ, бульвар Миколи Руденка, 14Д, оф. 610; код ЄДРПОУ 42792505) на користь Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» (01013, м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 2; код ЄДРПОУ 03359018) 17.509 (сімнадцять тисяч п`ятсот дев`ять) грн 87 коп. основного боргу, 1.956 (одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят шість) грн 29 коп. пені, 1.445 (одну тисячу чотириста сорок п`ять) грн 21 коп. 3% річних, 7.289 (сім тисяч двісті вісімдесят дев`ять) грн 74 коп. інфляційних втрат та 2.987 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят сім) грн 25 коп. витрат по сплаті судового збору. 3. В іншій частині в позові відмовити повністю. Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України). СуддяВ.В. Сівакова

Результат: partial