Вид судочинства: commercial
Суддя: Марченко Ю.І.
Дата ухвалення: 2018-01-15 00:00:00+02

Обставини справи:
15.12.2017р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції (далі Закон України від 03.10.2017р. №2147-VIII). За приписами пункту 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст.12 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Оскільки розгляд справи по суті був розпочатий судом у судовому засіданні 14.11.2017, суд, починаючи з судового засідання 15.01.2018, розглядає справу по суті за правилами Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 р.). До Господарського суду Луганської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Тондо» з позовом до Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» про стягнення заборгованості за договором послуг №АМК -1627-2013-усл від 01.08.2013 в сумі 343 300 грн. 03 коп., в тому числі основний борг в сумі 181 105 грн. 97 коп., 3% річних в сумі 12 238 грн. 32 коп., інфляційні нарахування в сумі 149 955 грн. 74 коп. Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем зобов'язань зі своєчасної оплати вартості виконаних робіт за договором послуг №АМК-1627-2013-усл від 01.08.2013, що укладений між сторонами цієї справи, з посиланням на статті 525, 526, 629 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України). 19.12.2017 від позивача до канцелярії Господарського суду Луганської області надійшли письмові пояснення з додатковими доказами, зокрема з копією рахунку №66 від 31.07.2014 та копією акту прийому передачі №17-1 від 05.11.2014. В обґрунтування поданих пояснень, позивачем зазначено, що для оплати заборгованості за зобовязаннями по договору позивачем було виставлено відповідачу рахунок №66 від 31.07.2014 на суму 451 200 грн., 00 коп. Оскільки на момент складання рахунку відповідачем було передано позивачу для виконання лише 16 штук колісних пар замість 24 штук, рахунок було виставлено на суму фактично прийнятих у роботу виробів. Вартість робіт з механічної обробки 8 колісних пар складає 225 600 грн. 00 коп., а вартість 16 штук складає 451 200 грн. 00 коп. Таким чином, позивач зазначає, що сума зазначено у рахунку у повній мірі відповідає сумі вартості виконаних робіт за фактично отримані від відповідача колісні пари. Надані позивачем письмові пояснення судом прийняті до уваги та відповідні документи долучені до матеріалів справи. 11.01.2018 на адресу Господарського суду Луганської області надійшли додаткові пояснення від 10.01.2018 з відповідними доказами. В обґрунтування поданих пояснень відповідачем зазначено, що на підставі рахунку №66 від 31.07.2014 відповідачем було проведено оплату на загальну суму 313 700 грн. 00 коп. В той же час, до письмових пояснень відповідачем надано власний контррозрахунок ціни позову з посиланням на здійснені оплати за певними платіжними документами (№2192 від 21.04.2016, №3201 від 16.05.2016, №7262 від 29.07.20016, №8707 від 26.08.2016, №9902 від 30.09.2016, №10988 від 01.11.2016, №3733 від 09.03.2017), що у свою чергу призвело до зменшення суми основної заборгованості ( 137500,00 грн.) 3% річних (11730,82 грн.) та інфляційних нарахувань (113850,00 грн.) Однак, ані копій ані жодних оригіналів вказаних платіжних доручень відповідачем до суду надано не було, що відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України є обовязком відповідача довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Крім того, відповідачем заявлено клопотання від 10.01.2018 про відкладення розгляду справи у звязку із неможливістю забезпечення явки повноважного представника відповідача у судовому засіданні та можливості ознайомлення з матеріалами справи. Разом з цим, відповідачем в цьому клопотанні заявлено вимогу про зобовязання позивача надіслати на юридичну адресу відповідача копії пояснень на відзив відповідача, пояснень щодо підстав виникнення та періоду утворення суми основної заборгованості та детальний розрахунок суми боргу. Судом вказане клопотання залишається без задоволення у звязку з необгрунтованістю, оскільки відповідачем неодноразово заявлялось клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 28, а.с. 52, аналогічна заява на а.с. 68), що може розцінюватись судом як затягування процесу розгляду справи. Крім того, на адресу відповідача було направлено копію позовної заяви яка містить розрахунок основної суми заборгованості, акт звірки взаєморозрахунків (а.с. 6). Разом з цим, 28.11.2017 від позивача до суду надійшла заява про доручення додаткових доказів до матеріалів справи, а саме докази підтвердження направлення відповідачу акту звірки розрахунків (а.с. 49-50). Відповідач правом на участь свого представника у судовому засіданні 15.01.2018 не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлені належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи. (а.с.82). Присутній в судовому засіданні 15.01.2017 року представник позивача підтримав позовні вимоги та вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні без участі представника відповідача, пояснив, що ним надані всі документи, які необхідні для розгляду справи по суті. Крім того, позивач пояснив суду, що під час розрахунку суми заборгованості останнім були враховані здійснені оплати відповідачем, на які він посилається у власному контр розрахунку ціни позову, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків (а.с.13). Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~01.08.2013 між сторонами у справі був укладений договір послуг №АМК-1627-2013-усл, відповідно до якого відповідач, як замовник, доручає а виконавець (позивач у справі) приймає на себе виконання робіт з відновлювальної наплавки методом СМТ (метод «холодного переносу металу») з наступною механічною обробкою виробів замовника, зазначених у відповідних специфікаціях. Відповідно до пункту 1.2 договору вартість, строки виконання та об'єм робіт визначаються узгодженими специфікаціями, які є невід'ємною частиною договору. Пунктом 2.2. договору встановлено, що при передачі виробу, сторонами оформлюється акт приймання передачі, із зазначенням технічного стану, комплектності та завдаткової вартості виробу. До акту приймання передачі додається довіреність від виконавця на отримання ТМЦ. Відповідно до пункту 2.8. після закінчення робіт сторони підписують акт приймання здачі виконаних робіт, який свідчить про обєми, якість та вартість виконаних робіт. Пунктом 3.1. договору встановлено, що загальна сума договору визначається як сумарна вартість виконаних робіт, які здійснюються відповідно до укладених специфікацій до договору. Умови оплати виконаних робіт зазначаються у відповідних специфікаціях, які є невідємною частиною вказаного договору. Момент оплати вважаться момент списання грошових коштів з поточного рахунку замовника (п. 3.2. договору). Відповідно до пункту 8.1 договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками та засвідчення печатками обох сторін та дії до 31.12.2013. 12.12.2013 сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до договору та 25.06.2014 , сторонами було укладено Додаткову угоду №7 до договору, якими була встановлена сума додаткових угод в розмірі 676 800 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 112 800,00 грн. Пунктом 4 вказаної угоди сторони визначили заставну вартість 24 колісних пар 1 080 000 грн. разом з ПДВ та підлягає відшкодуванню виконавцем у випадку втрати чи зіпсування в процесі виготовлення. Пунктом 7 сторони погодили, що оплата за роботу проводиться замовником на підставі рахунку виконавця на наступних умовах: - замовник здійснює передоплату в розмірі 50 % від вартості робіт, після перерахування передоплати вартість робіт зміні не підлягає; - остаточний розрахунок 50% по факту виконаних робіт протягом 15 днів від дати поставки виробів та підписання акту приймання здачі виконаних робіт. Договір №АМК-1627-2013-услвід 01.08.2013 прийнятий сторонами до виконання. На виконання зобов'язань з виконання робіт по відновлювальній наплавці методом СМТ (метод «холодного переноса метала») з наступною механічною обробкою виробів позивачем представлені: - акт здачі приймання робіт (надання послуг) №7 від 05.11.2014, на підставі рахунка на оплату №66 від 31.07.2014 та рахунка №7 від 05.11.2014 (а.с. 12) Оскільки відповідачем, в добровільному порядку заборгованість за поставлений товар здійснена не була, позивач звернувся до суду із даним позовом, за яким окрім основного боргу в розмірі 181 105 грн. 97 коп., також просить стягнути відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 12 238 грн. 32 коп. та інфляційні нарахування в розмірі 149 955 грн. 74 коп. Доказів погашення заборгованості або часткової оплати сум, заявлених до стягнення, відповідач суду не подав. Оцінивши матеріали справи та доводи сторін у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності з приписами 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справ доказів; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), кий міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи правову природу укладеного між сторонами договору №АМК-1627-2013-усл від 01.08.2013, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору підряду. Загальні положення про підряд визначені главою 61 ЦК України. В силу частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до частини 1 статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Пунктом 1 статті 530 ЦК України врегульовано, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом. За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Виходячи з наведеного, слід зазначити, що матеріалами справи та встановленими фактичними обставинами підтверджено, що відповідачем оплата за виконані роботи здійснена не була, у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 181 105 грн. 97 коп. слід задовольнити. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 149 955 грн. 74 коп. та 3% річних в сумі 12 238 грн. 32 коп. Щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3% річних слід зазначити наступне. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з Законом України Про індексацію грошових доходів населення індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахованих інфляційних втрат за допомогою «Юридичної інформаційно пошукової системи «Законодавство», встановлено, що за період 28.11.2014 по 24.10.2017 року сума інфляційних нарахувань складає 149 964 грн. 83 коп. Оскільки право збільшення розміру позовних вимог належить виключно позивачу у справі, тому позовні вимоги щодо стягнення інфляційних нарахувань в сумі 149 955 грн. 74 коп. визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. В той же час, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахованих 3% річних за допомогою «Юридичної інформаційно пошукової системи «Законодавство», встановлено, що за період 28.11.2014 по 30.09.2017 року сума 3% річних складає 15 436 грн. 18 коп. Оскільки право збільшення розміру позовних вимог належить виключно позивачу у справі, тому позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 12 238 грн. 32 коп. визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тондо» до Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» про стягнення 343 300 грн. 03 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути: -181 105 грн. 97 коп. основна заборгованість; -12 238 грн. 32 коп. 3% річних за період з 28.11.2014 по 30.09.2017; -149 955 грн. 74 коп. інфляційні втрати за період заборгованості з 28.11.2014 по 24.10.2017 (період грудень 2014 вересень 2017). Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, у разі задоволення позову покладається на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 5 150 грн. 00 коп. У судовому засіданні 15.01.2018, відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено лише вступну і резолютивну частину рішення. Враховуючи наведене,

Резолютивна частина:
1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тондо» до Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» про стягнення 343 300 грн. 03 коп. задовольнити повністю. 2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, буд. 20А, код ЄДРПОУ 05441447) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тондо» (50007, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Героїв підпільників, буд. 38, офіс 25, код ЄДРПОУ 31736464) заборгованість в сумі 181 105 грн. 97 коп., 3% річних в сумі 12 238 грн. 32 коп., інфляційні втрати в сумі 149 955 грн. 74 коп., судовий збір в сумі 5 150 грн. 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України. Дата виготовлення повного тексту та підписання рішення -18.01.2018. Суддя Ю.І. Марченко \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Результат: granted