Вид судочинства: administrative
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
Представник позивача в інтересах позивачів звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: - визнати незаконною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 16.09.2020 року 11-13022/14-20-СГ у наданні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дозволу на розробку проекту землеустрою; - зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дозвіл на розробку проекту землеустрою, для ведення особистого селянського господарства площею по 2,0000 га кожному із позивачів, яка знаходиться на території Дяківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області за межами населеного пункту, за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 3522281200:02:000:9510. В обґрунтування вимог представник позивачів зазначив, що маючи намір отримати земельну ділянку у власність, він в інтересах позивачів звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з клопотаннями про надання дозволів на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером 3522281200:02:000:9510 Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, яка знаходиться за межами населеного пункту. Натомість, Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області від 16.09.2020 11-13022/14-20-СГ, відмовлено у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою. Вважаючи такий наказ протиправним, просить суд задовольнити адміністративний позов. Додатково зазначив, що прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, аналогічна позиція викладена в Постанові ВС від 22.12.2018 в справі № 804/1469/17. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні вимог, зазначивши що спірний наказ прийнято правомірно, на підставі вимог чинного земельного законодавства. Додатково вказав, що в ході перевірки матеріалів поданих позивачем, виявлено, що подані заяви (клопотання) не відповідають вимогам ст. 118 ЗК України, а саме: масштаб та відсутність орієнтування на доданих графічних матеріалах, не дозволяють визначити місце розташування земельних ділянок по відношенню до навколишньої території та меж адміністративно-територіальних утворень, що унеможливлює встановлення відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, землевпорядної та містобудівної документації. Тому відповідач рекомендує позивачам звернутись повторно із клопотаннями про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою та надати нові графічні матеріали з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, з урахуванням вищевикладеного та у відповідності до норм чинного законодавства. У разі надання належних графічних матеріалів, відповідачем буде прийнято рішення з урахуванням наданих документів (а.с. 66-75). Ухвалою суду від 04.01.2021 відмовлено представнику позивача у задоволенні заяви про залучення до розгляду справи співвідповідачем - Пантаївську селищну раду Олександрійського району Кіровоградської області(а.с. 98). Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Представник позивачів звернувся в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із клопотаннями від 14.08.2020 про надання дозволів на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером 3522281200:02:000:9510 Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, яка знаходиться за межами населеного пункту (а.с. 24-29). До клопотань представником позивачів додані документи згідно додатків (а.с. 24-29). Наказом від 16.09.2020 № 11-13022/14-20-СГ відповідачем відмовлено, в тому числі позивачам у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, орієнтовний розмір земельних ділянок по 2,00 га кожна, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з таких підстав: подані матеріали не відповідають вимогам статті 118 Земельного кодексу України, а саме масштаб та відсутність орієнтування на доданих графічних матеріалах, не дозволяють визначити місце розташування земельних ділянок по відношенню до навколишньої території та меж адміністративно-територіальних утворень, що унеможливлює встановлення відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, землевпорядної та містобудівної документації (а.с. 37). Представник позивачів вказує, що наказ відповідача є протиправним, а тому звернувся до суду із даною позовною заявою. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне. Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону. Згідно з статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до вимог статті 92 Конституції України, статті 6 Земельного кодексу України виключно до повноважень Верховної ради України віднесено регулювання земельних відносин шляхом прийняття законів. Згідно ч. 1, 7 ст. 5 Закону України "Про особисте селянське господарство" від 15.05.2003 р. №742-IV для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 3 статті 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства. Згідно статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. У відповідності до п. "б" ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. При цьому, з огляду на зміст п. п. "в" ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Аналіз вищенаведених законодавчих норм свідчить про наявність у позивача можливості отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності. Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Суд зазначає, що правовий статус головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016р. №333 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521). Згідно з пунктом 2 Положення, Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, Указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Відповідно до пункту 3 Положення передбачено, що основними завданнями Держгеокадастру, зокрема, є реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Згідно з підпункту 13 пункту 4 Положення Головне управління Держгеокадастру в області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством. Проаналізувавши вищевказані положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність у відповідача повноважень щодо надання громадянам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Пунктом "в" частини 3 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом. У відповідності до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Отже, у частині 7 статті 118 Земельного кодексу України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу. Таким чином, частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, який є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного суду викладеною у постанові від 27.02.2018 року справа №545/808/17 та постанові від 20.01.2018 року по справі №802/928/17-а. Отже, зі змісту наведених норм вбачається, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у користування та власність громадян. При цьому, суд зауважує, що наведеними вище положеннями чинного законодавства чітко визначені як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень. Разом з тим, надаючи правову оцінку спірному наказу, суд виходить з такого, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області наказом від 16.09.2020 № 11-13022/14-20-СГ відповідачем відмовлено, в тому числі позивачам у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, орієнтовний розмір земельних ділянок по 2,00 га кожна, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з таких підстав: подані матеріали не відповідають вимогам статті 118 Земельного кодексу України, а саме масштаб та відсутність орієнтування на доданих графічних матеріалах, не дозволяють визначити місце розташування земельних ділянок по відношенню до навколишньої території та меж адміністративно-територіальних утворень, що унеможливлює встановлення відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, землевпорядної та містобудівної документації (а.с. 37). Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами, як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Отже, рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися на оцінці всіх фактичних обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення питання в межах дискреційних повноважень такого суб`єкта. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а за конкретними обставинами. Дослідивши оскаржуваний наказ, суд засвідчує, що такий наказ оформлений у відповідності до вимог чинного законодавства передбачених для оформлення такого роду документів, містить всі обов`язкові реквізити, підписаний уповноваженою особою відповідача, проте що відповідач не зазначив конкретних підстави, на яких ґрунтується рішення та не навів мотивованих висновків. Так, відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, що адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків. При цьому, суд наголошує, що відмовляючи у наданні дозволу, відповідний орган повинен навести усі підстави відмови. Аналогічна правові позиці викладена у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 в справі № 509/4156/15-а. Тому, суд не бере до уваги підстави щодо відмови у наданні дозволу викладені відповідачем у відзиві, оскільки вони не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Суд зауважує, законодавець, наділяючи Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області розпорядчими функціями щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, зобов`язав контролюючий орган мотивувати таке рішення. Тобто, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області зобов`язане навести конкретні підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви його прийняття, а не обмежуватись загальними нормами чинного земельного законодавства. Так, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей ЗК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2018 року по справі №806/5106/15. З огляду на встановлені фактичні обставини справи, у взаємозв`язку із вказаними приписами чинного законодавства, суд приходить до висновку про протиправність винесення Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області наказу від 16.09.2020 № 11-13022/14-20-СГ, в частині, що стосується [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Що стосується позовної вимоги, в якій позивач просить зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дозвіл на розробку проекту землеустрою, для ведення особистого селянського господарства площею по 2,0000 га кожному із позивачів, яка знаходиться на території Дяківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області за межами населеного пункту, за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 3522281200:02:000:9510, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень в межах такої перевірки. У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності, відповідно до ст.122 Земельного кодексу України, відноситься до виключних повноважень відповідача. Суд вважає, що в даному випадку зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, свідчить про перебирання судом повноважень суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі), до компетенції якого, віднесено розгляд клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у порядку, визначеному законодавством, та право прийняти одне з кількох юридично допустимих рішень. Враховуючи викладене, суд вважає, що належним способом захисту порушених права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивачів про надання дозволів на розробку проекту землеустрою із врахуванням положень ч.7 ст.118 ЗК України. У зв`язку з цим, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог. При цьому, зазначає, що надання суб`єктом владних повноважень відмови з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, буде вважатися неналежним виконанням судового рішення та нестиме негативні наслідки, передбачені чинним законодавством. Наведений висновок щодо способу захисту узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №420/914/19 (адміністративне провадження №К/9901/22169/19) та з позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в постанові від 06.11.2019 у справі №509/1350/17. Так, Велика Палата Верховного Суду оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим, наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою (п. 36- 39). Щодо посилання позивача на практику Верховного Суду викладену його постанові від 22.12.2018 у справі №804/1469/17 в обґрунтування того, що зобов`язання судом відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача може бути визнано належним способом захисту та відновлення порушеного права, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, а прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, то суд зазначає наступне. Згідно п. 34 постанови Верховного Суду від 22.12.2018 у справі №804/1469/17 колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійшла наступного висновку: «Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що хоч і повноваження Головного управління Держгеокадастру щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є дискреційними, проте належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, слід визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідне клопотання позивача про надання йому дозволу», що й було здійснено судом під час розгляду даної справи. Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позову, судові витрати, понесені позивачами на сплату судового збору у розмірі ?420,40? грн., кожним (а.с.8-13), слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.??????

Резолютивна частина:
Позовну заяву [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (вул. Академіка Корольова, 26, м. Кропивницький, 25030, код ЄДРПОУ 39767636) про визнання протиправним наказу, а також зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково. Визнати протиправним та скасувати рішення у формі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 16.09.2020 № 11-13022/14-20-СГ, в частині відмови [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у наданні дозволів на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером 3522281200:02:000:9510 Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, яка знаходиться за межами населеного пункту. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, повторно розглянути клопотання представника позивача в інтересах [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 14.08.2020 про надання дозволів на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером 3522281200:02:000:9510 Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, яка знаходиться за межами населеного пункту. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, повторно розглянути клопотання представника позивача в інтересах [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 14.08.2020 про надання дозволів на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером 3522281200:02:000:9510 Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, яка знаходиться за межами населеного пункту. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, повторно розглянути клопотання представника позивача в інтересах [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 14.08.2020 про надання дозволів на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером 3522281200:02:000:9510 Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, яка знаходиться за межами населеного пункту. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, повторно розглянути клопотання представника позивача в інтересах [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 14.08.2020 про надання дозволів на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером 3522281200:02:000:9510 Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, яка знаходиться за межами населеного пункту. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, повторно розглянути клопотання представника позивача в інтересах [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 14.08.2020 про надання дозволів на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером 3522281200:02:000:9510 Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, яка знаходиться за межами населеного пункту. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, повторно розглянути клопотання представника позивача в інтересах [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 14.08.2020 про надання дозволів на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером 3522281200:02:000:9510 Диківської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, яка знаходиться за межами населеного пункту. Стягнути на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судові витрати на оплату судового збору в сумі ?420,40? грн. (чотириста двадцять грн. 40 коп.), кожному, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.??

Результат: partial