Вид судочинства: criminal
Суддя: Масляна С. В.
Дата ухвалення: 2023-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
28.12.2022 року до Локачинського районного суду Волинської області надійшли обвинувальний акт з клопотанням прокурора про розгляд обвинувального акта в спрощеному провадженні та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022035510000587 від 10.11.2022 року, про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 29 грудня 2022 року постановлено розглянути даний обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження. За вимогами частини 2 статі 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження. Так, досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] , [INFO] , згідно рішення Локачинського районного суду Волинської області від 13.08.2014 року, зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] , аліменти на утримання чотирьох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 11.07.2014 року до досягнення дітьми повноліття. В подальшому [PERSON] , будучи судимим вироком Локачинського районного суду Волинської області від 01.04.2022 року за ч.2 ст.164 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки, на підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на один рік, також будучи ознайомленим із вказаним судовим рішенням та знаючи про покладений на нього обов`язок щодо слати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, порушуючи вимоги ст. 21, ч.3 ст.51 Конституції України, ст. 80 Сімейного кодексу України, відповідно до положень яких усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, в період часу з 01.01.2022 року по 30.11.2022 року, злісно ухилявся від сплати вище вказаних коштів. У вказаний період часу, будучи працездатним і повторно попередженим державним виконавцем про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, [PERSON] документів, які б свідчили про неможливість працевлаштування чи погіршення стану здоров`я у виконавчу службу не пред`являв, в центрі зайнятості, як шукаючий роботу реєструвався за що отримував допомогу по безробіттю в розмірі 2111,82 гривень та послуги з працевлаштування на роботу, на пропозицію якого відмовився, про суму заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв, хоча не офіційно працював та заробляв кошти на прожиття. Внаслідок чого, за вказаний період утворилася заборгованість по сплаті коштів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 17600 грн., що сукупно перевищує суму витрат за три місяці відповідних платежів. Внаслідок злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на уримання неповнолітніх дітей, [PERSON] допустив заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 160 206,44 грн. Таким чином, [PERSON] вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею. Відповідно до вимог ч. 2 ст.381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. В обвинувальному акті викладено клопотання прокурора про розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Як встановлено із заяви обвинуваченого [PERSON] та його захисника [PERSON] від 22.12.2022 року, що міститься у матеріалах кримінального провадження, обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, згоден зі встановленими в результаті досудового розслідування обставинами, йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини а.с. 90-91). Потерпіла [PERSON] також не заперечує щодо розгляду справи в спрощеному провадженні та зазначає, що їй відомо, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, що стверджується її заявою від 22.12.2022 року (а.с. 80). Відповідно до частини 4 статті 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється. Дослідивши обвинувальний акт та додані матеріали кримінального провадження №12022035510000587, оцінивши зібрані органом дізнання у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] своїми умисними діями, які виразилися у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчиненому особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею, вчинив кримінальне правопорушення (кримінальний проступок), передбачене ч.2 ст.164 КК України, його вина є доведеною, а правова кваліфікація його дій за зазначеною статтею - правильною. Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, те, що розмір заборгованості, що виникла, є значним, обвинувачений не вчинив жодних дій, спрямованих на її погашення, особу винного, який звертався за медичною допомогою до лікаря - нарколога та психіатра (а.с. 78), є працездатним, його вік, відсутність в матеріалах справи відомостей про визнання обвинуваченого інвалідом першої чи другої групи чи перебування його на військовій службі, посередню характеристику за місцем проживання (а.с. 75), наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин та приходить до висновку, що доцільним є обрати обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.164 КК України у виді обмеження волі. При цьому суд враховує, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтею 164 КК України (а.с.45-48), більш м`які покарання, які призначались раніше обвинуваченому, не спонукали останнього до виправлення, тому обираючи покарання за даним кримінальних проступком, суд приходить до висновку, що менш суворий вид покарання, передбачений санкцією ч.2 ст.164 КК, з урахуванням обставин справи, не забезпечить мети покарання і не буде необхідним та достатнім в цьому випадку для виправлення обвинуваченого, запобігання новим кримінальним правопорушенням. Відтак виправлення обвинуваченого можливе за умови призначення покарання у виді обмеження волі. Оскільки [PERSON] вчинив злочин в період іспитового строку, визначеного вироком Локачинського районного суду Волинської області від 01.04.2022 року (а.с. 47-48), яким був засуджений до 2 років обмеження волі, то остаточне покарання йому необхідно призначити на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання призначеного за даним вироком частину невідбутого покарання за попереднім вироком. При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Також підлягає врахуванню те, що відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами покарання" у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.09.2021 року (справа № 127/25037/17), яким наголошено, що в разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням суперечить точному змісту кримінального закону. Запобіжний захід відносно обвинуваченого [PERSON] не обирався. Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено. Речові докази відсутні.

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 1 (один) місяць. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Локачинського районного суду Волинської області від 01.04.2022 року та призначити [PERSON] остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 2 (два) місяці. Строк відбуття покарання [PERSON] рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Локачинський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Суддя Локачинського районного суду [PERSON]

Результат: guilty