Вид судочинства: commercial
Суддя: Тимошевська В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
17.11.2016 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Постачальник) та СП ТОВ "Світловодськпобут" (Споживач) укладено договір постачання природного газу №1902/1617-БО-18 (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов'язується поставити Споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 (далі - газ), а Споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього Договору (а.с. 12-20). Згідно з пунктом 1.2. Договору, газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. В розділі 2 Договору сторонами узгоджено помісячний обсяг природного газу, що має бути переданий з 01листопада 2016 по 31 березня 2017. Пунктом 3.4. Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу. В пункті 5.2. Договору сторонами узгоджено ціну за 1000 куб. м. природного газу, яка склала з 01 листопада 2016 6 819,00 грн, крім того ПДВ (20%) - 1 363,80 грн, всього до сплати 8 182,80 грн. В подальшому обсяги та вказана ціна змінювалась шляхом укладення між сторонами додаткових угод № 1 від 22.11.2016, № 2 від 19.12.2016, № 3 від 30.12.2016, № 4 від 23.01.2017, відповідно до Додаткової угоди № 3 від 30.12.2016 п. 5.2. Договору викладено в наступній редакції: "Ціна за 1000 куб. м. природного газу за цим договором з 23 грудня 2016 року становить 4 942,00 грн, крім того ПДВ - 20%. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ - 5 930,40 грн." (а.с. 21-25). Згідно пункту 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу. Строк дії Договору визначено з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками і до 31 березня 2017 в частині реалізації газу, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 Договору). Зазначені вище та інші умови Договору №1902/1617-БО-18 від 17.11.2016 та Додаткові угоди узгоджені між сторонами шляхом підписання представниками Постачальника та Споживача, які скріплено печатками обох сторін Договору. На виконання умов договору та Додаткових угод до нього позивач поставив на користь відповідача протягом листопада 2016 - березня 2017 природний газ, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 14 755 033,23 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу (а.с. 31-35). Акти приймання-передачі природного газу, в яких визначено фактичні обсяги переданого газу, його ціна та остаточна вартість, підписано без зауважень Постачальником та Споживачем. Між тим, як повідомляє позивач, СП ТОВ "Світловодськпобут" у порушення своїх зобов'язань за поставлений природний газ у строки, передбачені Договором №1902/1617-БО-18 від 17.11.2016, не розрахувався, що стало підставою для звернення позивача з позовом у даній справі. Господарський суд враховує приписи статей 11, 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та статей 174, 193 Господарського кодексу України, в силу яких договір є підставою виникнення зобов'язань, які повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Згідно загальних положень про купівлю-продаж (ст. ст. 662-663, 689, 691-692 Цивільного кодексу України), продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором та у встановлений договором строк. В свою чергу, покупець зобов'язаний прийняти товар та оплатити його за ціною, встановленою в договорі та в обумовлений строк. На підставі наведеного, відповідач зобов'язаний оплатити повну вартість отриманого газу в установлений Договором строк. За розрахунком позивача, підтвердженим матеріалами справи, заборгованість відповідача з оплати вартості поставленого газу за Договором №1902/1617-БО-18 від 17.11.2016 станом на 31.05.2018 становила 4 940 740,80 грн. Відповідач розрахунок позивача та наявність зобов'язання з оплати повної вартості поставленого газу не заперечив. Таким чином, сума основного боргу, яка підлягає стягненню з відповідача становить 4 940 740,80 грн, що визнається обома сторонами та підтверджується актом звірки розрахунків за період з 01.11.2016 по 30.09.2016, підписаними обома сторонам (а.с.101-104). З огляду на викладене, враховуючи умови Договору №1902/1617-БО-18 від 17.11.2016, норми законодавства, якими врегульовано зобов'язальні правовідносини з поставки, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 4 940 740,80 грн, що є вартістю поставленого газу за Договором №1902/1617-БО-18 від 17.11.2016, обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання. В силу частини другої статті 193, статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором. У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217, ч. 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 Цивільного кодексу України). Сторонами в пункті 8.2. Договору встановлено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно пункту 6.1. Договору (строк розрахунку), він зобов'язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача пеню за порушенням строків оплати в загальному розмірі 584 570,38 грн, яку нараховує за період прострочення: по зобов'язанням з оплати газу, поставленого в листопаді 2016 - з 26.01.2017 по 08.03.2017 в сумі 32 117,89 грн пені; по зобов'язанням з оплати газу, поставленого в січні 2017 - з 28.02.2017 по 30.05.2018 в сумі 142 479,63 грн пені; по зобов'язанням з оплати газу, поставленого в лютому 2017 - з 28.03.2017 по 30.05.2018 в сумі 249 780, 49 грн пені; по зобов'язанням з оплати газу, поставленого в березні 2017 - з 26.04.2017 по 30.05.2018 в сумі 159 799,06 грн пені (а.с. 26-30). Наведений вище розрахунок пені та її розмір відповідає умовам Договору, приписам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, вимогам Закону України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань" та матеріалам справи. Відповідач нарахування пені у зазначений вище період та розмірі і наявність правових підстав для її стягнення не заперечив, однак, у відзиві на позов просить зменшити суму пені до 60% від заявленої суми ПАТ "НАК "Нафтогаз України", а саме зменшити суму пені до 233 828,20 грн (а.с. 51-54). При розгляді вказаних заперечень щодо зменшення пені, господарський суд враховує наступне. Так, відповідач просить зменшити розмір пені до 60% від заявленої суми, а саме до 233 828,20 грн, мотивуючи вказане відсутністю своєї вини у несвоєчасному виконанні зобов'язання, оскільки причиною несвоєчасного розрахунку є невиплата відповідачеві з державного бюджету субвенцій з різниці в тарифах. Відповідач вказує, що невідповідність фактичних економічно обґрунтованих витрат діючим тарифам на теплову енергію призвели до збитковості підприємства. Зазначено про наявність боргів перед відповідачем у споживачів природного газу, які погашаються із значною затримкою. Крім того, відповідач зазначає, що стягнення з нього пені в такому розмірі призведе до неможливості підприємства забезпечити споживачів міста послугами централізованого опалення, що може призвести до порушення чи зупинення технологічного процесу виробництва та постачання теплової енергії в опалювальному періоді. Позивачем заперечено зменшення розміру штрафних санкцій з тих підстав, що підприємство позивача має стратегічне значення для економіки і безпеки держави; несплата боргів позивача перед іноземними постачальниками може призвести призупинення постачання природного газу на територію України; нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконанням зобов'язання за Договором (а.с. 76-78). Дослідивши доводи сторін щодо зменшення розміру пені, господарський суд враховує наступне. У відповідності до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до укладеного між сторонами Договору, стягнення за яким є предметом спору, поставлений відповідачеві природний газ призначений виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями. Згідно статті 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб'єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи. Збитки теплоенергогенеруючих та теплопостачальних організацій внаслідок надання пільг з оплати за спожиту теплову енергію окремим категоріям споживачів повністю відшкодовуються за рахунок джерел фінансування, визначених законами України, які передбачають відповідні пільги. Відповідачем у поданих запереченнях зазначено, що нарахування штрафних санкцій виникло у першу чергу у зв'язку з невчасною сплатою населенням за спожитий природний газ. В той же час відповідачем не надано господарському суду жодного доказу на підтвердження того, що прострочення погашення заборгованості сталось з причин, які не залежали від відповідача. Крім того, відповідачем не доведено, що штрафні санкції є надмірно великими у порівнянні зі збитками позивача. Також відповідачем не підтверджено належними доказами його майновий стан. Єдиний доказ, який надано відповідачем на підтвердження підстав зменшення пені, це довідка про стан заборгованості споживачів теплової енергії станом на 01.10.2018, яка підписана генеральним директором (а.с. 56). Між тим, така довідка не є належним доказом на підтвердження підстав для зменшення пені, оскільки даний документ не являється документом фінансової звітності, не відображає реальний фінансовий стан відповідача та не підтверджує повідомлені відповідачем причини неможливості вчасного розрахунку за поставлений газ. Крім того, господарський суд враховує, що зобов'язання за Договором зі сторони відповідача на час розгляду справи повністю не виконано та період прострочки є значним - з лютого-квітня 2017 року. Матеріалами справи не підтверджується вчинення відповідачем дій по зменшенню заборгованості, остання оплата згідно розрахунку позивача, який не заперечується відповідачем, була здійснена ще у вересні 2017 року. Враховано, що розмір пені не є надмірно великим в порівнянні з невиконаною сумою основного зобов'язання за Договором. Прийнято до уваги майнові інтереси та пояснення позивача, який зазначає, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом та несплата боргів позивача перед іноземними постачальниками може призвести до призупинення постачання природного газу на територію України. З підстав викладеного та з огляду на не доведення відповідачем підстав для зменшення пені, господарський суд за наявними матеріалами справи не встановив правових підстав для зменшення пені, у зв'язку з чим відхиляє заперечення відповідача у відзиві. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 584 570,38 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 182 245,93 грн та інфляційних втрат в сумі 725 753,63 грн господарський суд зазначає наступне. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Так, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 182 245,93 грн. Суд перевірив розрахунок 3% річних (а.с. 26-30) та вважає його обґрунтованим, а суму нарахованих 3% річних такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При вирішенні питання щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 725 753,63 грн, згідно розрахунку позивача (а.с. 26-30) суд враховує, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов'язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №904/10242/17. Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що розрахунок інфляційних втраті відповідає зазначеним нормам законодавства та, відповідно, вимога про стягнення з відповідача 725 753,63 грн інфляційних втрат, нарахованих за зобов'язаннями грудень 2016 - березень 2017 підлягає задоволенню. Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору в розмірі 96 499,66 грн покладаються на відповідача.

Резолютивна частина:
Позовні вимоги задовольнити повністю. Стягнути з Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут (27500, Кіровоградська область,м. Світловодськ, вул. Крупської, 2А, ідентифікаційний код 31678853) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) заборгованість у розмірі 6 433 310,74 грн, з якої 4 940 740,80 грн основного боргу, 584 570,38 грн пені, 182 245,93 грн 3% річних, 725 753,63 грн інфляційних втрат, а також судовий збір у розмірі 96 499,66 грн. Наказ видати після набрання рішенням законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Належним чином засвідчені копії рішення направити Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за адресою: 01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 та Спільному підприємству - Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" за адресою: 27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Крупської, 2А. Повне рішення складено 09.01.2019. Суддя В.В.Тимошевська

Результат: granted