Вид судочинства: commercial
Суддя: Гумега О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-05 00:00:00+02

Обставини справи:
Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Частиною 4 наведеної статті ГПК України встановлено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього. Частиною 8 ст. 165 ГПК України встановлено, що відзив подається в строк, встановлений судом. Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений строк без поважних причин, суд відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 ГПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною 1 статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З огляду на встановлений ст. 204 ЦК України принцип презумпції правомірності правочину, суд приймає Договір як належну підставу, у розумінні норм статті 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків. 02.05.2023 між ФГ Андріяшевського Л.В. (далі - продавець, постачальник, позивач) та ТОВ "ЯВКИНО ХОЛДИНГ" (далі - покупець, відповідач) був укладений Договір поставки сільськогосподарської продукції № 80668 (далі - Договір) з додатком до Договору, а саме з Специфікацією № 3 від 08.08.2023. Відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю сільськогосподарську продукцію (в подальшому - «товар»). Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. За змістом ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (ч. 1 ст. 664 ЦК України). Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дані норми кореспондується з приписами ст. 193 ГК України. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України, ст. 202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого позивачем товару у встановлений укладеним між сторонами правочином строк. Відповідно до п. 1.2. Договору сторони визнають, що найменування та загальна кількість товару, що поставляється за даним Договором визначається сторонами у Специфікації, що додається до Договору та є його невід`ємною частиною (надалі - «Специфікація»). Кількість та ціна товару, що поставляється за даним Договором встановлюються Специфікацією ( п. 3.1 Договору). Відповідно до п. 4.1. Договору, умови поставки товару будуть визначені сторонами у специфікації до Договору на відповідну партію товару. Поставка Товару може здійснюватись на умовах EXW, FCA, CPT (в розумінні «Інкотермс-2010»). Умовами пункту 4.3. Договору сторони встановили, що граничний строк поставки товару узгоджується сторонами у Специфікації. Поставка товару здійснюється на складі постачальника. Точний пункт поставки товару сторони узгоджуватимуть у специфікації до Договору (п.4.4.1 Договору). Відповідно до п.4.8 Договору, для підтвердження поставки продавцем надаються наступні документи: - Рахунок-фактура на товар, що поставляється за Договором із зазначенням кількості товару, ціни без ПДВ, загальної суми без ПДВ, суми ПДВ, всього до сплати; - Видаткова накладна на товар; - Податкова накладна, виписана на товар та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, у відповідності до діючого законодавства України; - Товарно-транспортні накладні, що оформлені відповідно до чинного законодавства України. Згідно з п. 5.1. Договору сторони узгодили, що якщо інші умови оплати не погодженні сторонами у Додатковій угоді, покупець здійснює оплату товару в українських гривнях шляхом банківського переказу вартості товару на поточний рахунок продавця в наступному порядку: -86% вартості товару сплачується покупцем протягом 3-х робочих днів з дати поставки товару,визначення фактичної кількості та якості поставленого товару згідно умов цього Договору, підписання сторонами специфікації до Договору, а також після отримання від продавця рахунку-фактури на товар та підписаної видаткової накладної; -14% вартості товару сплачується покупцем протягом 3-х робочих днів після здійснення продавцем реєстрації податкової накладної та отримання покупцем суми бюджетного відшкодування ПДВ по взаємовідносинам з продавцем в рамках виконання даного договору, відповідно до порядку визначеного ст. 200 Податкового кодексу України. Якщо за результатами перевірки контролюючим органом буде відмовлено покупцю у отриманні бюджетного відшкодування ПДВ по взаємовідносинам з продавцем, 14% вартості товару не сплачується до моменту отримання бюджетного відшкодування. Умовами п. 5.3 Договору передбачено, що зобов`язання покупця по сплаті за поставлений товар вважається виконаним в момент списання коштів з банківського рахунку покупця. Відповідно до п. 9.1. Договору, даний договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін та діє до 08.05.2023 року, а в частині зобов`язань, що виникли до цієї дати - до повного їх виконання відповідними сторонами. На виконання умов Договору, 08.08.2023 між продавцем та покупцем було підписано Специфікацію №3, згідно з якої поставляється товар загальною вартістю 285 922,73 грн, а саме - пшениця у кількості 52,66 т. Згідно з умовами Специфікації №3 сторони погодили, що умови поставки товару за адресою - Кіровоградська область, м. Бобринець. Зокрема, відповідно до умов Специфікації №3 сторони встановили строк поставки товару - до « 15» серпня 2023 включно. На виконання умов Договору позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру на оплату №14 від 08.08.2023 на суму 285 922,74 грн. Судом встановлено, що 08.08.2023 позивач поставив відповідачу на умовах Договору поставки сільськогосподарської продукції № 80668 від 02.05.2023 товар на загальну суму 285 922,74 грн, що підтверджується видатковою накладною №14 від 08.08.2023, яка підписана уповноваженими представниками сторін Фермерського господарства Андріяшевського Леоніда Васильовича та Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯВКИНО ХОЛДИНГ". Факт поставки позивачем товару підтверджується податковою накладною №15 від 08.08.2023, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 15.08.2023. Судом встановлено, що відповідно до умов п. 5.1. Договору поставки сільськогосподарської продукції № 80668 від 02.05.2023 та Специфікації №3, відповідач повинен був оплатити 86% вартості товару, що становить 245 893,55 грн, до 11.08.2023 (включно). Відповідач повинен був оплатити 14% вартості товару, що становить 40 029,18 грн, до 18.08.2023 (включно). Відповідачем, до подання позивачем позову до суду, було частково сплачено позивачу заборгованість за товар на загальну суму 40 029,18 грн (14% вартості товару), що підтверджується платіжною інструкцією №29/08/2023 від 29.08.2023. В призначенні платежу вказано «оплата за пшеницю зг. рах №14 від 08.08.2023 у т.ч. ПДВ 14% 4915,86 грн». Проте, відповідач не сплатив решту суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 245 893,55 грн. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фермерського господарства Андріяшевського Леоніда Васильовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯВКИНО ХОЛДИНГ" в частині стягнення основного боргу підлягають повному задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 245 893,55 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на підставі п. 6.5. Договору пені у розмірі 11 506,47 грн та 3% річних у розмірі 1 657,25 грн за період з 12.08.2023 по 01.11.2023. Приписами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 ГК України). Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Сторони узгодили, що у випадку несвоєчасної оплати товару, відповідно до умов цього Договору, покупець сплачує продавцю неустойку у вигляді пені в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона нараховується, від загальної вартості неоплаченого товару, за кожен день такого прострочення (п. 6.5. Договору). Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку наданого позивачем розрахунку пені, врахувавши правильні значення облікової ставки НБУ у заявлений позивачем період, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення пені у сумі 11 506,47 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 11 344,79 грн. Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати. Суд, перевіривши розрахунки 3% річних за заявлений ним періоди, встановив, що зазначений розрахунок є арифметично правильним, отже суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1 657,25 грн 3 % річних. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯВКИНО ХОЛДИНГ" на користь Фермерського господарства Андріяшевського Леоніда Васильовича підлягають стягненню 11 344,79 грн пені та 1 657,25 грн 3 % річних. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Стосовно розподілу судових витрат. Відповідно до частин 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, понесених позивачем, який складається з суми судового збору у розмірі 4 016,06 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Матеріалами справи підтверджується, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у загальній сумі 4 016,06 грн (платіжна інструкція № 128 від 18.10.2023). Згідно позовної заяви, позивач заявив до стягнення з відповідача 245 893,55 грн основного боргу, 11 506,47 грн пені та 1 657,25 грн 3% річних. Судовий збір за позовні вимоги у такій сумі становить 3 885,86 грн. Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" визначено підстави повернення судового збору, який повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. Оскільки позивач не звертався до суду з клопотанням про повернення судового збору в розмірі переплаченої суми (130,20 грн), у суду відсутні підстави для вчинення відповідних дій. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 3 883,43 грн покладається на відповідача, а у сумі 2,43 грн на позивача. Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат позивачем було подано копії Договору № 1710/2 від 17.10.2023 про надання правничої (правової) допомоги, рахунку №1710/1 від 17.10.2023, платіжної інструкції №129 від 18.10.2023 на суму 20,00 грн, платіжної інструкції №130 від 18.10.2023 на суму 19 980,00 грн, ордеру серії ВА №1063904 від 17.10.2023, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №460 від 12.10.2010. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України). Оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯВКИНО ХОЛДИНГ" (Україна, 01054, місто Київ, вул. Хмельницького Богдана (Шевченківський р-н), будинок 30/10, квартира 2А; ідентифікаційний код 43877851) на користь Фермерського господарства Андріяшевського Леоніда Васильовича (Україна, 27620, Кіровоградська обл., Кропивницький р-н, село Аджамка(пн), вул. Європейська, будинок 75А; ідентифікаційний код 22218426) 245 893,55 грн (двісті сорок п`ять тисяч вісімсот дев`яносто три гривні 55 коп.) основного боргу, 11 344,79 грн (одинадцять тисяч триста сорок чотири гривні 79 коп.) пені, 1 657,25 грн (одна тисяча шістсот п`ятдесят сім гривень 25 коп.) 3% річних, 3 883,43 грн (три тисячі вісімсот вісімдесят три гривні 43 коп.) судового збору та 19 987,52 грн (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім гривень 52 коп.) витрат на правничу допомогу. 3. В іншій частині позову відмовити. 4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1, 2 ст. 241 ГПК України). Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України. Повне рішення складено 05.01.2024. Суддя Оксана ГУМЕГА

Результат: partial