Вид судочинства: commercial
Суддя: Літвінова М.Є.
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02

Обставини справи:
08 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімзахід» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пласт - Транс» (далі - покупець) був укладений Договір № 081123-2 поставки нафтопродуктів (надалі - Договір). Згідно п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти (надалі - Товар) на базисі поставки, в кількості, в асортименті, за цінами та термінами поставки відповідно до умов Договору та додатків до нього, які є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п. 3.1 Договору якість Товару повинна відповідати вимогам нормативних документів, що діють на території України, та підтверджуватися паспортом якості Товару та сертифікатом відповідності або свідоцтвом про визнання сертифіката відповідності (якщо Товар підлягає обов`язковій сертифікації в Україні). Найменування та номер нормативного документа на Товар вказується в Додатках до цього Договору. Кількість Товару, що поставляється за Договором, визначається Додатками до цього Договору . Зобов`язання постачальника по поставці Товару в рамках цього Договору виникає тільки після підписання Сторонами відповідного Додатку до цього Договору, в якому Сторони фіксують конкретний обсяг партії Товару (п.п. 3.2.- 3.4 Договору). Пунктами 4.1.- 4.3 Договору передбачено, що ціна Товару, що поставляється обумовлюється для кожної партії Товару окремо та відображається у відповідному Додатку до цього Договору. Ціна цього Договору складається із загальної вартості Товару, що поставляється за цим Договором протягом терміну його дії. Зобов`язання постачальника по поставці Товару певної вартості виникає тільки після підписання Сторонами відповідного Додатку до цього Договору, в якому Сторони фіксують вартість партії Товару, що поставляється. Відповідно до п. 5.1 Договору поставка Товару, в рамках цього Договору, може здійснюватися в порядку і в терміни, передбачені Додатках до цього Договору. Сторони можуть погодити й інші базиси поставки партії Товару у відповідному Додатку до цього Договору. Згідно з п. 5.2 Договору датою поставки та виникнення права власності на Товар переходить від постачальника до покупця: - при поставці Товару на умовах EXW (незалежно від місця передачі Товару) - з моменту підписання між Сторонами акту прийому-передачі Товару; - на умовах поставки FCA - з моменту передачі його в розпорядження Вантажовідправникові; - на умовах поставки СРТ - з моменту видачі його в розпорядження покупця (Вантажоодержувача); - на умовах поставки DDP - з моменту передачі його в розпорядження покупця (Вантажоодержувача). Постачальник зобов`язується повідомити покупця про факт поставки Товару (крім поставки Товару на умовах ЕXW), шляхом відправлення покупцю за допомогою факсимільного зв`язку, надсилання через електронні засоби зв`язку, повідомлення, що містить інформацію про кількість поставленого Товару (п. 5.3 Договору). Покупець зобов`язаний прийняти поставлений постачальником Товар, здійснивши зі своєї сторони всі дії, необхідні для забезпечення передачі й отримання Товару. ПОКУПЕЦЬ не може відмовитися від приймання Товару (п. 5.4 Договору). Пунктом 5.5. Договору передбачено, що постачальник на кожну партію Товару зобов`язується надати покупцю наступні документи: - Рахунок-фактура; - Податкова накладна; - Видаткова накладна (накладна про передачу Товару); - Товаротранспортна накладна або з/д накладну; - Сертифікат відповідності чи паспорт якості Товару. Відповідно до п. 5.7 Договору за результатами поставки Товару (партії Товару) сторонами підписується Акт прийому-передачі Товару Обов`язок по складанню Акта прийому передачі Товару покладається на постачальника. Згідно з п. 7.1 Договору розрахунки між Сторонами здійснюються в Українській національній валюті - гривнях. Вид розрахунків - безготівковий. Форма розрахунків - платіжним дорученням. Як встановлено пунктом 7.2 Договору розрахунки за Товар (партію Товару) здійснюються покупцем протягом 3 (трьох банківських днів з моменту поставки Товару, якщо інший строк (термін) оплати не визначено у Додатках, що є невід`ємними частинами даного Договору. За невиконання або неналежне виконання цього Договору Сторони несуть відповідальність відповідно до умов, передбачених цим Договором і чинним законодавством України (п. 8.1 Договору). Пунктом 8.3 Договору передбачено, що у випадку порушення строків здійснення платежів по цьому Договору (несплати, неповної оплати) Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня розраховується від суми заборгованості за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється незалежно від строку на який буде прострочене виконання зобов`язання, і припиняється лише в момент повного виконання Покупцем зобов`язання. Крім цього, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику 3 (три) процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення (ст. 625 ЦК України). Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, діє до « 31» грудня 2023 р., але в будь-якому випадку до проведення повних взаєморозрахунків між сторонами. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить у письмовій формі про своє бажання розірвати договір, то він продовжує діяти на наступний календарний рік, при цьому кількість пролонгацій не обмежена (п. 9.1 Договору). Відповідно до п. 13.8 Договору сторони домовились, що копії документів, які зняті з оригіналу та на яких проставлена печатка та підпис уповноваженої особи, та які надіслані стороною електронною поштою шляхом обміну сканованими примірниками, мають повну юридичну силу до моменту обміну оригіналами, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані в судові інстанції в якості належних доказів і не можуть заперечуватись стороною, від імені якої вони були відправлені. В Специфікації №1 до договору від 08.11.2023 р. сторонами були погоджено, що розрахунки за дану партію товару Покупець здійснює на умовах: 100% передоплата, а також товар за даним договором може постачатись на умовах DDP (Інкотермс 2020) - місце доставки: Ягодин. Згідно видаткової накладної № 948 від 21.11.2023 відповідачу було поставлено паливо дизельне UN 1202 10PPM EN 590 (2710194300) у фактичному обсязі 30 646 літрів за ціною з ПДВ 45, 20 грн. за літр на загальну суму з ПДВ 1 385 199,20 грн. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було здійснено часткові розрахунки за поставлений позивачем товар, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: - №1451 від 09.11.2023 на суму 500 000, 00 грн.; - №1459 від 16.11.2023 на суму 757 713, 40 грн. Так, позивачем 08.02.2024 була направлена відповідачу претензія № 0602/24 від 06.02.2024, що підтверджується описом вкладення від 08.02.2024 та поштовою накладною № 4300712385209. Проте, станом на дату подання цього позову заборгованість повною мірою не сплачена, відповідь на претензію не надходила. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем порушено умови Договору № 081123-2 поставки нафтопродуктів від 08.11.2023 в частині повної оплати за поставлений позивачем товар, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість у розмірі 127 485, 80 грн. Крім того, позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню у розмірі 68 799, 24 грн, інфляційні втрати у розмірі 24 954, 62 грн та 3 % річних у розмірі 7 167, 15 грн. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Пунктом 1 частини другої ст. 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до частини другої ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України). Отже за умовами Договору та Специфікації № 1 від 08.11.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімзахід" зобов`язалось поставити Товариству з обмеженою відповідальністю "Пласт- Транс" дизельне пальне у кількості 30 646 л на загальну суму 1 394 393, 00 грн з ПДВ. За приписами статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Статтею 663 Цивільного кодексу України унормовано, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Як вбачається із наявної в матеріалах справи видаткової накладної № 948 від 21.11.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімзахід" було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Пластр - Транс" товар (паливо дизельне) на суму 1 385 199, 20 грн. Вказана видаткова накладна підписана представниками сторін та скріплена печатками Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімзахід" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Пласт - Транс". Також на підтвердження належного виконання свого зобов`язання з поставки товару Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімзахід" було долучено до позовної заяви складену позивачем податкову накладну № 5 від 09.11.2023, № 10 від 16.11.2023, № 18 від 21.11.2023. Отже, матеріалами справи належним чином підтверджується поставка позивачем відповідачу згідно Договору товару вартістю 1 385 199, 20 грн. Положеннями ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено пунктом 7.2 Договору розрахунки за Товар (партію Товару) здійснюються покупцем протягом 3 (трьох банківських днів з моменту поставки Товару, якщо інший строк (термін) оплати не визначено у Додатках, що є невід`ємними частинами даного Договору. У пункті Специфікації №1 до договору від 08.11.2023 р. сторонами були погоджено, що розрахунки за дану партію товару Покупець здійснює на умовах: 100% передоплата Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Отже, враховуючи погодження сторонами строків оплати товару на умовах 100 % передплати, Товариство з обмеженою відповідальністю "Пласт - Транс" повинне було оплатити поставлений позивачем товар до 21.11.2023 включно. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було здійснено часткові розрахунки за поставлений позивачем товар, що підтверджується наступними платіжними інструкціями №1451 від 09.11.2023 на суму 500 000, 00 грн та №1459 від 16.11.2023 на суму 757 713, 40 грн., а отже у відповідача існує заборгованість у розмірі 127 485, 80 грн. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Доказів оплати товару в іншій частині - на суму 127 485, 80 грн матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано. Відтак відповідачем було прострочено виконання своїх грошових зобов`язань з оплати поставленого позивачем згідно Договору товару, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімзахід" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пласт - Транс" боргу у розмірі 127 485, 80 грн підлягає задоволенню. Крім того, позивач нараховує за період з 22.11.2023 по 06.10.2025 пеню у розмірі 68 799, 24 грн, інфляційні втрати у розмірі 24 954, 62 грн та 3 % річних у розмірі 7 167, 15 грн. Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті коштів у визначений Договором та Специфікацією строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності. Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Штрафними санкціями у Господарському кодексі України (був чинним протягом спірного періоду) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України). У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України). Пунктом 6.3 Договору передбачено, що у випадку не проведення розрахунків покупцем згідно умов Розділу 4 даного Договору, покупець зобов`язується на користь постачальника сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Пунктом 8.3 Договору передбачено, що у випадку порушення строків здійснення платежів по цьому Договору (несплати, неповної оплати) Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня розраховується від суми заборгованості за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється незалежно від строку на який буде прострочене виконання зобов`язання, і припиняється лише в момент повного виконання Покупцем зобов`язання. Крім цього, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику 3 (три) процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення (ст. 625 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 зазначила, що на практиці необхідно розмежовувати механізм (формулу) обчислення пені, який характеризує таку її ознаку, як нарахування за кожен день прострочення (поденне нарахування), та строк нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені), який регулює ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Формулювання, яке містить ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України та кореспондуючі їй норми інших нормативних актів, у тому числі умови договору (у разі відображення, зазначення сторонами подібного в договорі), лише вирізняють (ідентифікують) пеню серед неустойки (інших штрафних санкцій) та визначають механізм (формулу) її обчислення, однак жодним чином не стосуються питання щодо граничного строку, за який може бути нарахована пеня. Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, установлений договором. У разі відсутності подібних умов у договорі (використання / зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені "за кожен день прострочення") нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення пені з урахуванням визначеного позивачем періоду нарахування - з 22.11.2023 по 06.10.2025, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пласт - Транс" пені у розмірі 68 799, 24 грн. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати. Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання. Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті. З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку). Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078). Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003. Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімзахід» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт - Транс» про стягнення 3 % річних у розмірі 7 167, 15 грн та інфляційних втрат у розмірі 24 954, 62 грн підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Витрати позивача по сплаті судового збору, з огляду на висновки суду про задоволення позовних вимог, суд покладає на відповідача відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Резолютивна частина:
1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімзахід» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт-Транс» про стягнення 228 406, 81 грн задовольнити. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пласт - Транс» (адреса: 04119, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 4-А, офіс 8; код ЄДРПОУ 43269881) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімзахід» (адреса: 01133, місто Київ, Бульвар Лесі Українки, будинок 23 Б; код ЄДРПОУ 43492481) суму основного боргу у розмірі 127 485 (сто двадцять сім тисяч чотириста вісімдесят п`ять) грн 80 коп, пеню у розмірі 68 799 (шістдесят вісім тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) грн 24 коп, інфляційні втрати у розмірі 24 954 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн 62 коп, 3 % річних у розмірі 7 167 (сім тисяч сто шістдесят сім) грн 15 коп, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 740 (дві тисячі сімсот сорок) грн 88 коп. 3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено 12.01.2026 року. Суддя М.Є. Літвінова

Результат: granted