Вид судочинства: civil
Суддя: Теслюк Д. Ю.
Дата ухвалення: 2026-01-01 00:00:00+02

Обставини справи:
представник позивача ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Усенко М.І. 23.05.2025 звернувся в суд із позовом до відповідачки [PERSON] , у якому просить стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за кредитним договором №14825-07/2024 від 14.07.2024 в розмірі 24 000 грн, а також судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. Окрім цього, до позовної заяви долучено клопотання про витребування в Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» інформації, що становить банківську таємницю, зокрема: чи належить банківська картка № [NUMBER] - [PERSON] .? чи була успішною транзакція, здійснена 14.07.2024 на банківську картку [NUMBER] в сумі 10 000 грн, з призначенням платежу «зарахування на картку [NUMBER] »? чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ? В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14.07.2024 між ТзОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] укладено кредитний договір №14825-07/2024, відповідно до умов якого товариство надало відповідачці грошові кошти в розмірі 10 000 грн. Відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Однак, зобов`язань за кредитним договором належним чином відповідачка [PERSON] не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 24 000 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн, заборгованість за відсотками 9 000 грн, заборгованість за неустойкою 5 000 грн. Між ТзОВ «Стар Файненс Груп» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» 23.12.2024 укладеного договір факторингу №23122024, згідно з яким позивач набув статусу нового кредитора та набув права грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТзОВ «Стар Файненс Груп», в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №14825-07/2024 від 14.07.2024. Добровільно відповідачка кредитну заборгованість не погашає, а тому просить стягнути з неї на користь позивача суму зазначеної заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді від 22.08.2025 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву. Окрім цього, було задоволено клопотання представника позивача та витребувано в Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» інформацію, що становить банківську таємницю, а саме: чи належить банківська картка № [NUMBER] - [PERSON] .? чи була успішною транзакція, здійснена 14.07.2024 на банківську картку [NUMBER] в сумі 10 000 грн, з призначенням платежу «зарахування на картку [NUMBER] »? чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ? У зазначений відповідачці [PERSON] строк, остання не скористалась своїм правом, відповідно до ст.178 ЦПК України, для подання відзиву на позов. На виконання ухвали судді від 22.08.2025 на адресу суду 10.11.2025 надійшла витребувана інформація від Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк». Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Між ТзОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] 14.07.2024 укладено договір про надання фінансового кредиту №14825-07/2024 (далі Кредитний договір), шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останньою одноразового ідентифікатора W0848. За умовами Кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 10 000 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит та проценти за користування кредитом. За обумовленими та погодженими на власний розсуд сторонами визначено наступні умови: кредит надається позичальнику строком на 120 днів; наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити 10.11.2024, денна процентна ставка становить 1,50% (п.1.1, п.1.2., п.1.4.1 Кредитного договору). Кредитодавцем ТзОВ «Стар Файненс Груп» умови укладеного договору виконано та надано відповідачці [PERSON] 10 000 грн кредиту на карту № [NUMBER] , яка зазначена у договорі, що також підтверджується відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» про зарахування 14.07.2024 на зазначену карту грошових коштів в розмірі 10 000 грн. Отримавши кредит, відповідачка взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконувала, а відтак, згідно з розрахунком ТзОВ «Стар Файненс Груп» виникла заборгованість у сумі 24 000 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн, заборгованість за відсотками 9 000 грн, заборгованість за неустойкою 5 000 грн. На підставі договору факторингу №23122024 від 23.12.2024 з додатками (актом приймання передачі реєстру боржників та витягом з реєстру боржників), укладеним між ТзОВ «Стар Файненс Груп» (клієнт) та позивачем ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» (фактор), останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за наведеним вище Кредитним договором. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частини перша, друга статті 639 ЦК України). Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти(оферти)однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. Таким чином, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вказаний вище договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки [PERSON] для укладення договору на таких умовах. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 512 ЦК України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами першою, другою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу за Кредитним договором №14825-07/2024 від 14.07.2024 в розмірі 10 000 грн. Щодо стягнення нарахованих за даним Кредитним договором процентів за користування кредитними коштами суд враховує наступне. Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно з п.1.4.1 Кредитного договору денна процентна ставка становить 1,50% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2 договору. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. Згідно з ч.4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22.11.2023 (з 24.12.2023), максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. При цьому, з 21.08.2024 максимальна денна процентна ставка становить 1%. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом (ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування»). До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: - доходи кредитодавця у вигляді процентів; - комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; - інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Відтак, з урахуванням максимально допустимої денної процентної ставки, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», визначений судом максимально можливий розмір витрат за Кредитним договором становить 13 900 грн. Розрахунок: -за період з 14.07.2024 по 20.08.2024 (максимальна денна процентна ставка 1,5%): 1,5%=(5 700 грн/10 000 грн)/38 днів*100%. -за період з 21.08.2024 по 10.11.2024 (максимальна денна процентна ставка 1%): 1%=(8 200 грн/10 000 грн)/82 дня*100%. Таким чином, ЗВСК= 5 700 грн + 8 200 грн = 13 900 грн. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Таким чином, погоджені сторонами умови кредитування, визначені в пункті 1.4.1 Кредитного договору, суперечать положенням ч.5 ст.8, п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», та є нікчемними в частині розміру денної процентної ставки за Кредитним договором, яка застосовувалась в період з 21.08.2024 по 10.11.2024, та перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений вказаним вище Законом, а відтак такі умови не можуть бути застосовані судом при вирішенні цього спору. Окрім цього, як вбачається з розрахунку заборгованості за Кредитним договором, відповідачкою було сплачено 9 000 грн відсотків за користування кредитом, а тому розмір відсотків, який підлягає стягненню з останньої, становить 4 900 грн (13 900 грн - 9 000 грн). Щодо стягнення із відповідачки неустойки в розмірі 5 000 грн суд зазначає таке. Згідно з ч.1 ст. 14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі воєнний стан було неодноразово продовжено та такий діє на цей час. Таким чином, на кредитний договір №14825-07/2024 від 14.07.2024 розповсюджується дія п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а відтак нарахування кредитодавцем неустойки у сумі 5 000 грн є безпідставним. Щодо судових витрат, суд зазначає таке. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 цієї статті). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в матеріалах справи містяться: договір про надання правової (правничої) допомоги №0103 від 01.03.2024, детальний опис наданих послуг та замовлення за договором про надання правової (правничої) допомоги від 01.03.2024 та рахунок на оплату від 25.04.2025. Матеріали справи містять копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2093 від 29.09.2012, виданого Усенку Михайлу Ігорьовичу на підставі рішення Львівської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 29.09.2012. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року (справа №686/5757/23) виснувала, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Резолютивна частина:
позов задовольнити частково. Стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №14825-07/2024 від 14.07.2024 в розмірі 14 900 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот) грн. Стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судові витрати, що складаються з судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1 503 грн 91 коп та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн, а всього 5 503 грн 91 коп.

Результат: partial