Вид судочинства: commercial
Суддя: Босий В.П.
Дата ухвалення: 2018-01-19 00:00:00+02

Обставини справи:
Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (надалі - ПрАТ «АСК «ІНГО Україна») звернулося до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (надалі - ТДВ «СТ «Домінанта») про стягнення 49 500,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на підставі договору страхування № 250596986.14 від 02.09.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER], а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля МАН, реєстраційний номер [NUMBER], яким скоєно ДТП, застрахована ТДВ «СТ «Домінанта» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5934141, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача. Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.12.2017 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив. 11.01.2018 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ТДВ «СТ «Домінанта» заперечує проти позову з огляду на те, що позивач не звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування протягом встановленого нормами чинного законодавства строку. 17.01.2018 через канцелярію суду від представника ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої, заперечуючи проти відзиву, позивач підтримує заявлені позовні вимоги, посилаючись на те, що норми чинного законодавства не містять підстав для відмови в задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки. Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило. За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне. 02.09.2014 між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія» (страхувальник) був укладений договір страхування № 250596986.14 (надалі - «Договір»), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме автомобілем Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER], на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП. 20.02.2015 біля 20:00 год. на 20 км.+500 м. автодороги «Об'їзд м. Одеси», сталася ДТП за участі застрахованого автомобіля Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля МАN, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що спричинило пошкодження обом транспортним засобам. Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою ВДАІ Біляївського РВ ГУМВС в Одеській області № 58229332. ДТП сталася в результаті порушення водієм автомобіля МАN, реєстраційний номер [NUMBER], вимог п.п. 1.5, 2.3, 10.1, 10.6, 12.1, 12.3, 31.4.3 Правил дорожнього руху України, що підтверджується вироком Біляївського районного суду м. Одеса від 11.09.2015 у справі № 496/3731/15-к, відповідно до якого [PERSON] визнано винним у пред'явленому йому обвинуваченні. Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження (звіту), складеного 22.04.2015 суб'єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER], складає 264 226,51 грн. На підставі страхових актів № 128576 від 15.05.2015 та № 130182 від 30.06.2015, позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, перерахував на рахунок страхувальника суму страхового відшкодування у розмірі 121 329,30 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 4891 від 08.06.2015 на суму 114 995,97 та № 5685 від 06.07.2015 на суму 6 333,33 грн. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» перейшло в межах суми 121 329,30 грн. право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Вина особи, яка керувала автомобілем МАN, реєстраційний номер [NUMBER], встановлена у судовому порядку. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля МАN, реєстраційний номер [NUMBER], за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована ТДВ «СТ «Домінанта» на підставі договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5934141. Вказаним договором (поліс №АІ/5934141) передбачено, що франшиза за вказаним полісом становить 500,00 грн., ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000,00 грн. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER], становить 264 226,51 грн., а позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 121 329,30 грн. Абзацом 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Враховуючи встановлену судом вартість відновлювального ремонту, який обмежений розміром права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом № №АІ/5934141 розміри лімітів відповідальності та франшизи, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 49 500,00 грн. Заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з претензією про виплату страхового відшкодування в порядку статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Більш того, суд відзначає, що позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не був зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Крім того, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 3-165гс14. Таким чином, право особи є порушеним з моменту завдання їй шкоди внаслідок ДТП та відповідно з цього моменту у особи виникає право на судовий захист порушеного права. Так само, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування майна, переходить право вимоги матеріального відшкодування до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, тобто на момент переходу прав уже наявне порушене право, яке дозволяє особі звертатись безпосередньо до суду за його захистом. В свою чергу відповідно до п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. У Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 визначено, що відповідно до частини другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом. Такий випадок встановлено статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування», згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Таким чином, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат та у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки, а тому помилковим є посилання відповідача на положення п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки воно не застосовується до даних правовідносин. За таких обставин, позовні вимоги ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом у повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Резолютивна частина:
1. Позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» задовольнити повністю. 2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 119; ідентифікаційний код 35265086) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, будинок 33; ідентифікаційний код 16285602) суму страхового відшкодування у розмірі 49 500 (сорок дев'ять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. Видати наказ. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Суддя В.П. Босий

Результат: granted