Вид судочинства: commercial
Суддя: Добреля Н.С.
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02

Обставини справи:
АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "СД-АГРО" та [PERSON] , в якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 10.09.2020 №011/0307/00891890 у сумі 177.388,04 грн, яка складається з: заборгованість за кредитом - 165.145,31 грн; заборгованість за відсотками - 12.242,73грн, у тому числі 11.045,77 грн - прострочена, а також витрати зі сплати судового збору. Фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача-1 в частині повернення кредитних коштів на підставі укладеного з позивачем кредитного договору від 10.09.2020 №011/0307/00891890, а відповідачем-2 своїх обов`язків поручителя за договором\~поруки від 10.09.2020 №011/0307/00891890/П. 19.10.2023 на виконання приписів частини сьомої статті 176 ГПК України господарський суд звернувся до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання м. Харкова та Харківської області із запитом щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) [PERSON] . 07.11.2023 \~на адресу господарського суду надійшла відповідь на запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) [PERSON] . Згідно з наданою інформацією станом на 31.10.2023 місце проживання [PERSON] є: [ADDRESS] , що відповідає адресі, зазначеної позивачем у позовній заяві. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.11.2023 з урахуванням малозначності справи №922/4438/23 в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи без повідомлення сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. Частиною п`ятою статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу. Ухвала про відкриття провадження у даній справі була надіслана за місцезнаходженням відповідачів, проте повернулася на адресу суду з відміткою поштового відділення "Адресат відсутній за вказаною адресою". Суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17). При цьому, виходячи зі змісту статей 120, 242 ГПК, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №910/2654/22). Враховуючи факт направлення судом ухвали про відкриття провадження у справі на дійсну адресу відповідача-1 та відповідача-2 та повернення такої ухвали з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою", суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідачів у даній справі. Положеннями частини другої статті 14 ГПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя статті 13 ГПК України). Відповідно до частини дев`ятої статті 165, частини другої статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідачі у строк, встановлений частиною першою статті 251 ГПК України відзиву на позов не подали, а відтак не скористалися наданими їм процесуальними правами. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розгляну за наявними матеріалами справи. Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. Між АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" (кредитор) та ТОВ "СД-АГРО" (позичальник) був укладений Кредитний договір від 10.09.2020 №011/0307/00891890 (далі - Договір). Згідно з його умовами кредитор зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 628.000,00 грн, а позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти та комісії, а також виконати інші зобов`язання, визначені Договором. Згідно з положеннями пункту 1.3. Договору кінцевий термін надання кредиту 10.10.2020; кінцевий термін погашення кредиту - 10.09.2022 або інша дата, визначена відповідно до п. 5.4. або статті 8 Договору (останній день строку користування кредитом, до закінчення якого позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості за договором в повному обсязі). Протягом строку фактичного користування кредитом до кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного пунктом 1.3. Договору включно позичальник зобов`язаний щомісяця сплачувати кредитору проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки - 20,35% (пункт 2.1. Договору). Позичальник зобов`язаний здійснювати сплату процентів у валюті кредиту щомісячно кожного 10 числа та при погашенні заборгованості за кредитом в повному обсязі відповідно до умов договору (пункт 5.3. Договору). Додатком №1 до Договору сторони встановити графік погашення заборгованості, який здійснюється згідно з графіком зниження ліміту: з 10.09.2020 по 10.09.2021 включно - 628.000,00 грн; з 11.09.2021 по 10.12.2021 включно - 471.000,00грн, з 11.12.2021 по 10.02.2022 включно - 314.000,00 грн; з 11.02.2022 по 10.09.2022 включно 157.000,00 грн. З метою забезпечення виконання ТОВ "СД-АГРО" зобов`язань за Договором між АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" (кредитор) та [PERSON] (поручитель) був укладений Договір поруки від 10.09.2020 №011/0307/00891890/П (надалі - Договір поруки). Згідно з його предметом поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов основного договору. Порука за цим Договором забезпечується виконання забезпечених зобов`язань у повному обсязі, включаючи, але не обмежуючись, сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та сплату нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України сум тощо. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання забезпечених зобов`язань у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені основним договором, у тому числі при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов`язань. Згідно з пунктом 2.1. Договору поруки у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов`язань, кредитор набуває права вимагати від поручителя виконання ним як солідарним боржником забезпечених зобов`язань та сплати заборгованості за забезпеченими зобов`язаннями. Пунктом 2.2. Договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язується здійснити виконання забезпечених зобов`язань протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання відповідної вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі. Листом від 24.09.2020 ТОВ "СД-АГРО" звернулося до позивача з проханням надати кредитні кошти згідно з Договором у розмірі 628.000,00 грн. Як зазначає позивач, ним були виконані свої зобов`язання за Договором у повному обсязі та надано відповідачу-1 кредит у сумі 628.000,00 грн, про що свідчить виписка з банківського рахунку ТОВ "СД-АГРО". З банківської виписки відповідача-1 та розрахунку позивача вбачається, що відповідачем-1 після отримання кредитних коштів у розмірі 628.000,00 грн відповідно до умов Договору здійснювалося погашення кредиту, проте станом на 23.05.2023 загальна заборгованість становила 177.384,04 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 165.145,31 грн; заборгованість за відсотками - 12.243,73 грн, в т.ч. прострочена заборгованість за відсотками - 11.045,77 грн. Внаслідок порушення відповідачем-1 умов Договору позивачем на адресу ТОВ "СД-АГРО" була надіслана вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором від 24.05.2023 вих. №114/5-К-307382, в якій банк вимагав здійснити погашення кредиту в повному обсязі в сумі 177.388,04 грн. Також позивачем на адресу відповідача-2 як поручителя була надіслана аналогічна вимога виконання зобов`язань за кредитним договором від 24.05.2023 вих. №114/5-К-307387. Неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань за Договором та Договором поруки стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів \~наявних сум заборгованості. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного. Пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці Предметом розгляду за даним позовом є стягнення заборгованості за кредитним договором, сторонами якого є суб`єкти господарювання. Крім цього, позивачем заявлена позовна вимога до поручителя - фізичної особи, який зазначений стороною правочину в забезпечення виконання зобов`язання відповідача-1 (суб`єкта господарської діяльності). За таких обставин, враховуючи приписи статей 4, 20, 45 ГПК України, даний позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Викладене узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 415/2542/15-ц. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, у межах кредитного договору позичальник отримує кредитні кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями статті 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем-1 був укладений Договір, на виконання умов якого позивач надав відповідачу-1 кредит у розмірі 628.000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме випискою по рахунку ТОВ "СД-АГРО". Таким чином, матеріалами справи підтверджено виконання позивачем своїх договірних зобов`язань. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Додатком №1 до Договору сторони встановити графік погашення заборгованості, який здійснюється згідно з графіком зниження ліміту: з 10.09.2020 по 10.09.2021 включно - 628.000,00 грн; з 11.09.2021 по 10.12.2021 включно - 471.000,00грн, з 11.12.2021 по 10.02.2022 включно - 314.000,00 грн; з 11.02.2022 по 10.09.2022 включно 157.000,00 грн. Таким чином, останній день повернення відповідачем-1 кредиту є 10.09.2022. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Нормами статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідачем-1 після отримання кредитних коштів у розмірі 628.000,00 грн відповідно до умов Договору здійснювались платежі в рахунок погашення боргу та сплати відсотків. Зокрема, відповідачем-1 протягом 10.09.2020-10.09.2022 в рахунок погашення кредиту були сплачені кошти в загальній сумі 465.660,49 грн, що підтверджується банківською випискою ТОВ "СД-АГРО". Станом на 10.09.2022 заборгованість за тілом кредиту становила 162.339,51 грн. Натомість, позивачем у позовній заяві заявлено до стягнення заборгованість за кредитом у розмірі 165.145,31 грн, втім доказів надання позивачем відповідачу-1 кредитних коштів після 10.09.2022 у сумі 2.805,80 грн матеріали справи не містять. Навпаки, з наданої банківської виписки ТОВ "СД-АГРО" вбачається, що ця сума (2.805,80 грн) є відсотками, котрі були нараховані позивачем 10.01.2023 та включені до заборгованості за кредитом. А отже, вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 2.805,80 грн є такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є безпідставними. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Всупереч положень статей 13, 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом) відповідачем-1 факту належного виконання зобов`язання у визначений Договором строк не доведено; доводів та документів позивача не спростовано; доказів об`єктивної неможливості заперечення вимог чи погашення заборгованості в розмірі 162.339,51 грн не надано. З урахуванням наведеного вище, судом встановлений факт неналежного виконання відповідачем-1 взятого на себе зобов`язання за Договором щодо повернення позивачу кредитних коштів. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернені позики. Умовами пункту 1.3. Договору передбачено, що кінцевий термін погашення кредиту - 10.09.2022. Суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 наведено ряд висновків, що стосується стягнення відсотків за користування кредитом після спливу строку кредитування. Так, у пунктах 139-141 вищевказаної постанови, для вирішення виключної правової проблеми, Велика Палата зазначила наступне: "139. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної правової проблеми щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом. З цього приводу Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити таке. 140. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, навів висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту не залежно від закінчення строку дії кредитних договорів. З огляду на мотивувальну частину цієї постанови Велика Палата Верховного Суду уточнює вказаний вище висновок таким. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором". У своїй постанові Велика Палата Верховного суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 доповнила аргументацію постанови від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 щодо припинення нарахування процентів після спливу строку кредитування, вказавши: якщо сторони кредитного договору домовилися про нарахування процентів до моменту повернення кредиту, такі проценти все одно не нараховуються. За таких обставин, після закінчення строку кредитування, позивач міг нараховувати лише проценти за користування коштами, передбачені статтею 625 ЦК України, а не відсотки за користування кредитом. Судом встановлено, що станом на 10.09.2020 відповідачу-1 були нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 2.805,80 грн, які були в подальшому (26.09.2022) були сплачені в повному обсязі. Таким чином, подальше нарахування позивачем відповідачу-1 відсотків за користування кредитом є безпідставним та таким, що суперечить наведеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 12.242,73 грн, у тому числі 11.045,77 грн (простроченої) задоволенню не підлягають. Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. В забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "СД-АГРО" за Договором між позивачем та відповідачем-2 був укладений Договір поруки, предметом якого, відповідно до пункту 1.1. є зобов`язання поручителя відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов основного договору. Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи зазначене вище, оскільки факт наявності заборгованості за Договором у розмірі 162.339,51 грн документально підтверджений та відповідачами не спростований та враховуючи, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем-2 укладений Договір поруки, позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитом визнаються судом обґрунтованими. Відповідно до положень статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини першої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи приписи статті 526 ЦК України та статті 193 ГК України, якими передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини, доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем-1 умов Договору, а відповідачем-2 умов Договору поруки, та оскільки відповідачами не спростовано наявності заборгованості - суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 162.339,51 грн. В частині солідарного стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 2.805,80грн та заборгованості за відсотками в сумі 12.242,73грн позовні вимоги є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. У відповідності до пункту 2 частини першої статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд зазначає, що солідарне стягнення суми судових витрат, до яких належать витрати зі сплати судового збору, положеннями ГПК України не передбачено. Таким чином, витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2.456,30 грн, розраховані пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягають відшкодуванню відповідачами в розмірі 1.228,15 грн з кожного на користь позивача. В іншій частині (227,70 грн) залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
1. В задоволенні позову відмовити частково. 2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "СД-АГРО" (64370, Харківська обл., Ізюмський р-н, село Вірнопілля, вул. Миру, буд. 10А, код ЄДРПОУ 37714954) та [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) на користь Акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" (01011, місто Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 4А, код ЄДРПОУ 14305909) заборгованість за кредитним договором від 10.09.2020 №011/0307/00891890 у сумі 162.339,51 грн. 3. Видати накази після набрання рішенням законної сили. 4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СД-АГРО" (64370, Харківська обл., Ізюмський р-н, село Вірнопілля, вул. Миру, буд. 10А, код ЄДРПОУ 37714954) на користь Акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" (01011, місто Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 4А, код ЄДРПОУ 14305909) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1.228,15 грн. 5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 6. Стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) на користь Акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" (01011, місто Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 4А, код ЄДРПОУ 14305909) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1.228,15 грн. 7. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 8. В іншій частині відмовити. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції Східного апеляційного господарського суду. Повне рішення складено "09" січня 2024 р. \~ Суддя\~Н.С. Добреля

Результат: granted