Вид судочинства: administrative
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] (надалі-позивач) із адміністративним позовом до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (надалі-відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №60615100 від 15.11.2019. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження №60615100 від 15.11.2019 винесена на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.06.2019 №Ф-9921-54. Дана вимога була надіслана Тернопільському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області листом №4890/10-5/19-00-54-09/18191 від 17.07.2019 Головного Управління ДФС України у Тернопільській області та отримана відповідачем 14.11.2019. При ознайомленні із матеріалами виконавчого провадження позивачу стало відомо, що виконавчий документ був поданий із пропущенням строків, у зв`язку із чим постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята з порушенням закону та підлягає скасуванню. Ухвалою від 20.12.2019 поновлено пропущений строк звернення до адміністративного суду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 02.01.2019. Відповідач не скористався своїм правом визначеним статтею 162 КАС України та відзиву на позовну заяву не подавав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору своїм правом на подання пояснень щодо позовної заяви не скористалась. Особи, які беруть участь у цій справі, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. В судове засідання позивач, представник відповідача та третьої особи не прибули, причини неявки не повідомили. За таких обставин та враховуючи положення частини першої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для відкладення розгляду справи, передбачених частиною другою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на положення частини дев`ятої статті 205, частини третьої статті 268 та частини четвертої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження. Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як випливає із матеріалів справи, 06 червня 2019 року Головним управлінням ДФС України у Тернопільській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9921-54V (аркуш справи 10). Головне управління ДФС у Тернопільській області 17.07.2019 сформував лист №4890/10-5/19-00-54-09/18191 до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, в якому просить прийняти до примусового виконання вимогу №Ф-9921-54 від 06.06.2019, на якому проставлена відмітка реєстрації листа - 14.11.2019 (аркуш справи 9). Головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гайдою Анною Богданівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60615100 на підставі вимоги №Ф-9921-54 Головного управління ДФС у Тернопільській області виданої 06.06.2019, яка набрала чинності 12.07.2019 (аркуш справи 11). Позивач не погоджуючись із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, звернувся із даним позовом до суду. Визначаючись щодо позовних вимог, суд зазначає наступне. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404). Статтею 1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом, а тому підлягає до виконання відповідно до п. 7 ч. 1 ст. ст. 3 Закону № 1404. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Частиною 1 ст. 12 Закону № 1404 передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Як випливає із матеріалів справи, лист Головного управління ДФС у Тернопільській області до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про прийняття до примусового виконання вимоги про застосування штрафних санкцій за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску №Ф-9921-54 від 06.06.2019 був сформований 17.07.2019 №4890/10-5/19-00-54-09/18191, проте відмітка на цьому листі « 14.11.2019» (аркуш справи 9), що свідчить не про дату пред`явлення вимоги до виконання, а про дату реєстрації цього листа відповідачем. З наведеного суд робить висновок, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.06.2019 №Ф-9921-54V набрала законної сили 12.07.2019 та пред`явлена Головним управлінням ДФС України у Тернопільській області у встановлений законом тримісячний строк. Разом з тим, постанова про відкриття виконавчого провадження №60615100 була прийнята головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції 15 листопада 2019 року, тобто наступного дня після реєстрації листа Головного управління ДФС у Тернопільській області від 17.07.2019 №4890/10-5/19-00-54-09/18191. Абзацом 3 ч. 5 ст. 13 Закону № 1404 передбачено, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом. Суд зазначає, що більш ніж тримісячне зволікання відповідача з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження є порушенням строку встановленого ч. 5 ст. 26 Закону №1404, однак вважає, що таке порушення не порушує процедуру, що передбачена цим Законом, оскільки до моменту прийняття оскаржуваної постанови виконавче провадження ще не було відкрито і не здійснювалося. А тому, в силу ст. 13 Закону №1404, порушення цього строку прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження №60615100 не є підставою для її скасування. Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження винесена головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, як наслідок позовні вимоги не підлягають задоволенню, а відтак в адміністративному позові слід відмовити. Підстави для розподілу судових витрат, у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Резолютивна частина:
В задоволенні позову [PERSON] до Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №60615100 від 15 листопада 2019 року відмовити.

Результат: denied