Вид судочинства: commercial
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02

Обставини справи:
18.05.2020 між Акціонерним товариством "Вінницяобленерго" (далі - Позивач/Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експертна компанія "Професіонал" (далі - Відповідач/Виконавець) укладено Договір № 1999 про здійснення незалежної оцінки (далі - Договір-1), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання здійснити роботи з незалежної оцінки ринкової вартості корпоративних прав (далі - Об`єкт оцінки): Корпоративні права у розмірі 100% компанії ТОВ "Енера Вінниця" (пункт 1.1. Договору-1). Відповідно до пункту 2.1. Договору-1 вартість робіт, зазначених у пункті 1.1. цього Договору, складає 10 200,00 грн., в т.ч. ПДВ - 1 700,00 грн. Згідно з пунктом 3.8. Договору-1 виконавець зобов`язується складати та реєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних (далі - ПН/РК) в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з вимогами податкового законодавства, які діють на дату виникнення податкового зобов`язання. Пунктом 5.1. Договору-1 сторони визначили, що Договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін і скріплений печатками сторін. Договір діє з моменту його підписання до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Крім того, 01.06.2020 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір № 2012 про здійснення незалежної оцінки (далі - Договір-2) відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання здійснити роботи з незалежної оцінки ринкової вартості корпоративних прав, а саме: однієї простої іменної акції (код ISIN UA4000083224) АТ "Вінницяобленерго" (далі - Об`єкт оцінки). Відповідно до пункту 2.1. Договору-2 вартість робіт, зазначених у пункті 1.1. цього Договору, складає 3 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 5 000,00 грн. Згідно з пунктом 3.8. Договору-2 виконавець зобов`язується складати та реєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних (далі - ПН/РК) в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з вимогами податкового законодавства, які діють на дату виникнення податкового зобов`язання. Пунктом 5.1. Договору-2 сторони визначили, що Договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін і скріплений печатками сторін. Договір діє з моменту його підписання до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. На виконання вимог Договору-1,2 позивачем за виконані роботи здійснено оплату на розрахунковий рахунок відповідача, що підтверджується наступними платіжними інструкціями, а саме: платіжна інструкція № 3215249 від 25.05.2020 на суму 10 200,00 грн. з призначенням платежу: «За незалежну оцінку по рах.№20 від 20.05.20р. зг. дог. №1999 від 07.05.2020 (3215249) в т.ч. ПДВ - 1 700 грн.» та платіжна інструкція № 3224381 від 09.07.2020 на суму 25 000,00 грн. з призначенням платежу: «Оплата за незалежну оцінку по рах. Від 04.06.20р. зг. дог. №2012 від 01.06.20р. (3224381) в т.ч. ПДВ 4 166,67 грн.». За твердженням позивача, відповідачем не здійснено реєстрацію податкових накладних, що позбавило права позивача включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання, що призвело до збитків позивача на суму 6 700,00 грн. Позивач зазначає, що такі обставини, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку з відповідним позовом, яким він звернувся до Господарського суду міста Києва. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно із статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. У пункті 6 рекомендацій президії Вищого господарського суду від 29.12.2007 № 04-5/239 «Про деякі питання практики вирішення спорів пов`язаних з відшкодуванням шкоди» зазначено, що встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи. Отже, за загальним принципом цивільного права, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент реєстрації позивачем податкових накладних) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг. Згідно з абзацами першим і третім пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Абзацом першим пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Відповідно до абзаців першого - четвертого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Згідно з абзацом дванадцятим пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку. Абзацами двадцять другим - двадцять п`ятим пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг. У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією. Відповідно до абзацу першого пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця за формою згідно з (Д7) (додаток 7). Копії документів, передбачених пунктом 201.10 статті 201 розділу V Кодексу, подаються до контролюючого органу за місцем обліку платника податків у строки, передбачені для подання податкової декларації. Пунктом 12 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 117, передбачено, що у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації. Так, за доводами позивача, відповідач неналежно виконав взяті на себе зобов`язань за Договором №1999 про здійснення незалежної оцінки від 18.05.2020 та Договором №2012 про здійснення незалежної оцінки від 01.06.2020 в частині обов`язку надання податкових накладних та реєстрації їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, що привело до збитків у розмірі 6 700,00 грн., сплаченого позивачем при прийманні виконаних робіт відповідно до умов вищезазначених Договорів. Разом з тим, позивачем не подано суду жодних доказів, які б підтверджували зупинення податковим органом реєстрації податкових накладних, зокрема, квитанцій про таке зупинення. Відповідно до частин першої та другої стаття 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються , зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. Згідно з частинами першою і четвертою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У зв`язку з наведеним неможливо встановити чи дійсно були не зареєстровані податкові накладні відповідачем, а також що стало підставою для такої не реєстрації відповідачем податкових накладних, якщо така мала місце. Вказані обставини спростовують доводи позивачем щодо нереєстрації відповідачем податкових накладних. Окрім того, позивачем не подано суду жодних доказів, які б підтверджували оплату позивачем 6 700,00 грн. податку на додану вартість до державного бюджету. Таким чином, позивачем не доведено всього складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Отже, позовні вимоги Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" безпідставними, необґрунтованими та документально не підтвердженими, а тому задоволенню не підлягають. Згідно з частини 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Належних та достовірних доказів на спростування обставин, викладених відповідачем, позивач суду не надав. Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судовий збір за розгляд справи відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача. Радою Суддів України затверджено Рішення № 23 від 05.08.2022 "Про затвердження рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану" відповідно до якого, у керівників організацій, установ, підприємств та інших роботодавців має бути відпрацьований чіткий та зрозумілий алгоритм дій на випадок повітряної тривоги або інших сповіщень про небезпеку, які надходять від органів управління цивільного захисту, а у разі відсутності поблизу відповідних захисних споруд чи неможливості забезпечити надійний захист працівників у робочих приміщеннях, приймати рішення стосовно переведення працівників на дистанційну форму роботи. З урахуванням Рішення Ради Суддів України № 23 від 05.08.2022, інтенсивністю повітряних тривог у місті Києві протягом червня - грудня 2023 року та загрозою ракетних ударів, судді та працівники суду змушені припиняти робочий процес та слідкувати у найближче укриття, яке розташоване за адресою: бульвар Тараса Шевченка, станція метро «Університет». Враховуючи викладене, це значним чином вносить корективи у роботу суду та вищевказане впливає на дотримання строків під час розгляду справ у Господарському суді міста Києва. Отже, беручи до уваги особливості режиму роботи суду, зважаючи на вищезазначені обставини, враховуючи час перебування судді Приходько І.В. на лікарняному, повний текст судового рішення по справі № 910/8445/23 виготовлено 08.01.2024. На підставі викладеного та

Резолютивна частина:
1. У задоволенні позову Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертна компанія "Професіонал" про стягнення 6 700,00 грн. - відмовити. 2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України. Повний текст рішення складено та підписано 08.01.2024. Суддя І.В. Приходько

Результат: denied