Вид судочинства: commercial
Суддя: Гумега О.В.
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
09.02.2018 між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (позивач, страховик) та [PERSON] (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) № [NUMBER] (надалі -договір страхування). Згідно з договором страхування у позивача був застрахований автомобіль «ACURA MDX», реєстраційний номер [NUMBER]. Строк дії договору страхування визначений з 00:00 год. 11.02.2018 до 24:00 год. 10.02.2019. 11.05.2018 у місті Києві на вулиці Старовокзальній сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «ACURA MDX», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «KIA Rio», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. Вищезазначена ДТП за взаємним погодженням водіїв, оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом), у якому [PERSON] визнав свою вину у спричиненні даної ДТП. Внаслідок ДТП, автомобіль «ACURA MDX», реєстраційний номер [NUMBER], застрахований позивачем - Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія», отримав механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «ACURA MDX», реєстраційний номер [NUMBER], відповідно до рахунку Фізичної особи-підприємця Дудукчяна Артура Альбертовича № 12 від 07.06.2018 та ремонтної калькуляції № 103 від 07.06.2018, становить 6 891,01 грн. (надалі -рахунок № 12 від 07.06.2018 та ремонтна калькуляція № 103 від 07.06.2018). За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № КАСКО/033/00/18 0034 від 13.06.2018 по договору страхування було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 6 891,01 грн., виплата якого підтверджується позивачем наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 1422 від 14.06.2018. Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно (автомобіль). В п. 1.1, 1.4, 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин по страховому випадку, що настав 11.05.2018) наведені визначення наступних термінів: - страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; - особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; - забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України (визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Стаття 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає визначення поняття «шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого». Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. В спірному випадку позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума страхового відшкодування, виплаченого позивачем на умовах договору страхування, що укладений між позивачем та страхувальником у відношенні транспортного засобу, який було пошкоджено в ДТП, з урахуванням ліміту по майну за полісом № [NUMBER]. При цьому право вимоги до страховика винної особи переходить саме по розміру збитків, завданих пошкодженому автомобілю в межах фактичних витрат страховика. Відповідно до полісу № [NUMBER], судом встановлено, що транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (відповідачем), ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 100 000,00 грн., строк дії даного полісу з 06.04.2018 по 05.04.2019. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що [PERSON] керував автомобілем «KIA Rio», реєстраційний номер [NUMBER], на законних підставах. Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № [NUMBER], а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки. По матеріалам справи судом встановлено, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у ДТП, що визначений рахунком № 12 від 07.06.2018, ремонтною калькуляцією № 103 від 07.06.2018, страховим актом № КАСКО/033/00/18 0034 від 13.06.2018 по договору страхування та платіжним дорученням № 1422 від 14.06.2018. Положеннями Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 12) передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що франшиза за полісом № [NUMBER] становить 0,00 грн. Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що була дійсною на момент виникнення спірних правовідносин) виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із претензією № 2328/17 від 11.07.2018 на суму 6 891,01, відповідно до якої позивач просив відповідача перерахувати у добровільному порядку протягом 30 днів з моменту отримання вказаної претензії 6 891,01 грн. страхового відшкодування за пошкоджений застрахований автомобіль. Факт отримання 12.07.2018 відповідачем зазначеної претензії підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення № 04080 2673248 3, копія якого наявна в матеріалах справи. У відповідь на претензію № 2328/17 від 11.07.2018 відповідач направив на адресу позивача лист № ЦВ-ЦВ-6817 від 24.09.2018 з відмовою у виплаті страхового відшкодування. Вказаним листом відповідач повідомив позивача про те, що, проаналізувавши фотографії з місця ДТП, повідомлення про ДТП, пояснення водіїв щодо механізму ДТП, на підставі розташування транспортних засобі відповідач дійшов висновку про те, що ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «ACURA MDX», реєстраційний номер [NUMBER]. В діях водія автомобіля «KIA Rio», реєстраційний номер [NUMBER], на думку відповідача, порушень Правил дорожнього руху України не встановлено. Станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування. Матеріали справи містять відзив, поданий відповідачем 30.11.2018 через відділ діловодства суду, зі змісту якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та безпідставними. В основу заперечень відповідача покладене твердження про те, що в діях водія автомобіля «KIA Rio», реєстраційний номер [NUMBER], на думку відповідача, порушень Правил дорожнього руху України не встановлено. У відзиві відповідач посилається на Рапорт б/н від 24.09.2018 аварійного комісара [PERSON], в якому зазначено, що в даній дорожньо-транспортній пригоді винен водій автомобіля «ACURA MDX», реєстраційний номер [NUMBER], який порушив вимоги п.п. 10.1, 10.3, 11.11 Правил дорожнього руху України, а в діях водія автомобіля «KIA Rio», реєстраційний номер [NUMBER], порушень Правил дорожнього руху України не встановлено. Враховуючи зазначене, на думку відповідача, у нього відсутні підстави вважати, що відповідальним за настання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11.05.2018 є водій забезпеченого транспортного засобу «KIA Rio», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], а відповідно його цивільно-правова відповідальність не виникає. Суд відхиляє твердження відповідача, викладені у відзиві, з огляду на таке. Відповідно до п. 2 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 8 від 05 січня 1998 року) (далі - Положення), аварійний комісар - особа, яка з'ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків і відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Нацкомфінпослуг. Згідно п. 5 Положення діяльність аварійного комісара щодо з'ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків провадиться на підставі договору із страховиком. Підставою для з'ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків є заява страховика (страхувальника) (п. 11 Положення). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що як у відзиві, так і в Рапорті б/н від 24.09.2018 аварійного комісара [PERSON] відсутня будь-яка інформація про договір між відповідачем та аварійним комісаром [PERSON]. Також матеріали справи не містять заяви від страховика до аварійного комісару, яка є обов'язковою умовою для складення рапорту. Суд також вважає за необхідне зазначити про те, що остання сторінка Рапорту б/н від 24.09.2018 аварійного комісара [PERSON] містить графу «Підпис», де дійсно є підпис, але не розшифровано кого саме. Крім того матеріали справи не містять документів, які підтверджували б особу аварійного комісару, та не містять свідоцтва аварійного комісара. Дослідивши текст відзиву та відмови у виплаті страхового відшкодування, судом встановлено, що відповідач не вказує про наявний рапорт аварійного комісара, обґрунтовуючи свою відмову виключно висновками, зробленими начальником відділу врегулювання збитків [PERSON]. Суд також звертає увагу відповідача на те, що для встановлення вини учасника ДТП та встановлення якими саме пунктами Правил дорожнього руху України мали керуватися учасники ДТП потрібно мати спеціальні знання з автотехніки та трасології, проводити порівняльний аналіз двох транспортних засобів та виконати інший комплекс дій для встановлення вини кожного з учасників ДТП. Пунктом 33.2 статті 33 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про ДТП. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного повідомлення мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Міністерства внутрішніх справ України про її настання. У разі оформлення документів про ДТП без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України, що діяли на день настання страхового випадку. Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (затверджено Протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 за № 274 2011) (далі - Інструкція). Відповідно до п. 7 Інструкції, у повідомленні зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, схема ДТП. Оформлене у відповідності до зазначеної Інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення в силу положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування. Відповідно до спільного повідомлення про ДТП (європротоколу), учасники дійшли згоди, що ДТП сталася з вини [PERSON]. Страховик,

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити повністю. 2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 32, корпус літ. В; ідентифікаційний код 20448234) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40; ідентифікаційний код 20602681) 6 891,01 грн. (шість тисяч вісімсот дев'яносто одну гривню 01 коп.) страхового відшкодування, 3 000,00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.) витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, та 1 762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) судового збору. 3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України. Повне рішення складено 04.01.2019. Суддя Гумега О.В.

Результат: granted