Вид судочинства: commercial
Суддя: Пасько М.В.
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02

Обставини справи:
Як вбачається з матеріалів справи, 02.12.2019 між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 4573 про надання послуг водопостачання та водовідведення (далі - договір) Відповідно до п. п. 2.1 Договору позивач зобов`язується надавати відповідачу послуги з водопостачання/водовідведення (далі - послуги), а відповідач зобов`язується оплачувати послуги в порядку та на умовах, визначених Договором та чинним законодавством України. Фактична ціна Договору визначається як вартість фактично наданих послуг протягом дії цього Договору. В поданій позовній заяві, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором в розмірі 30.909,00 грн., яка складається з основного боргу - 30.289,69 грн., пені - 340,34 грн. та 3% річних - 278,97 грн., зазначена заборгованість відповідачем не оспорюється. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч умовам договору відповідач не провів розрахунку з позивачем за надані послуги. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано відповідачу послуги, що підтверджується актами, а саме: - актом № 4573/1 від 21.01.2020 р. встановлено використання 641 куб. м. води та водовідведення; - актом № 4573/1 від 19.02.2020 р. встановлено використання 654 куб. м. води та водовідведення; - актом № 4573/1 від 19.03.2020 р. встановлено використання 486 куб. м. води та водовідведення4 - актом № 4573/1 від 21.04.2020 р. встановлено використання 366 куб. м. води та водовідведення; - актом № 4573/1 від 22.05.2020 р. встановлено використання 5 куб. м. води та водовідведення; - актом № 4573/1 від 23.06.2020 р. встановлено використання 1063 куб. м. води та водовідведення; - актом № 4573/1 від 22.07.2020 р. встановлено використання 5 куб. м. води та водовідведення; - актом № 4573/1 від 21.08.2020 р. встановлено використання 4 куб. м. води та водовідведення; - актом № 4573/1 від 21.09.2020 р. встановлено використання 5 куб. м. води та водовідведення. Таким чином, відповідачу було надано послуги та виписано відповідні рахунки, які були вручені для оплати, але відповідач в порушення умов договору не здійснив оплату рахунків вартості наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 30.289,69 грн. Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", споживачі питної води зобов`язані, зокрема, своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Приписами п. 5 ч. З ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року N 1875-ІУ (з наступними змінами і доповненнями) встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна визначається в договорі. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Господарського кодексу України державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку. В силу положень ст. 12 Закону України "Про ціни та ціноутворення" державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", за надання послуг з питного водопостачання споживач вносить плату за нормами і тарифами, що регулюються у встановленому законодавством порядку. Приписами ч. 4 ст. 11 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" встановлено, що органом державного регулювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Постановою № 1136 від 14.09.2017 р. "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення", виданою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, було встановлені тарифи на централізоване водопостачання та водовідведення для споживачів, які є суб`єктами господарювання у розмірі у розмірі 13,340 грн. (з ПДВ) за 1 куб. м. - водопостачання, та 5,49 грн. (з ПДВ) за 1 куб. м. - водовідведення. Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість нарахування пені та 3% річних, суд виходить з наступного. Вимогами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Відповідно до п. 5.3 Розділу V Договору, у якому вказано, що у разі прострочки оплати рахунку відповідач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючого у період прострочки, від суми заборгованості за кожну прострочену добу. Враховуючи викладене, окрім основної заборгованості, відповідно до розрахунків позивача, відповідач має сплатити пеню в розмірі 340,34 грн. та 3% річних в розмірі 278,97 грн. Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судовій збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Резолютивна частина:
1.Позов задовольнити. 2.Стягнути з приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь" (87500, м. Маріуполь, проспект. Миру, буд. 83; ідентифікаційний код 25605170) на користь комунального підприємства "МАРІУПОЛЬСЬКЕ ВИРОБНИЧЕ УПРАВЛІННЯ ВОДОПРОВІДНО-КАНАЛІЗАЦІЙНОГО ГОСПОДАРСТВА" (87555, Донецька обл., місто Маріуполь, ВУЛИЦЯ СОБОРНА, будинок 7; ідентифікаційний код 03361508) суму основного боргу в розмірі 30.289,69 грн., пеню в розмір 340,34 грн., 3% річних в розмірі 278,97 грн. та судові витрати в розмірі 2.102, 00 грн. 3.Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та строк визначені розділом ІV ГПК України. 4.Видати накази відповідно до ст. 327 ГПК України. Суддя М.В. Пасько

Результат: granted