Вид судочинства: commercial
Суддя: Смірнова О.В.
Дата ухвалення: 2022-01-06 00:00:00+02

Обставини справи:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Торнадо" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області із позовною заявою, в якій просить стягнути Комунального підприємства "Харківське ремонтно-будівельне підприємство" (далі - відповідач) заборгованість за виконані роботи за договором № ТР5-85/18 С від 14.03.2018 на суму 111 775,74 грн. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № ТР5-85/18 С від 14.03.2018, що укладений між сторонами, зокрема щодо своєчасної оплати виконаних позивачем робіт. Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано у строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження надати суду відзив на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу. Також, вказаною ухвалою запропоновано позивачу надати суду відповідь на відзив на позов (у строк протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов), а також докази направлення відповіді на відзив відповідачу. 23.11.2021 від відповідача надійшов відзив на позов (вх. №27647), в якому останній проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Враховуючи часткову оплату суми боргу 01.10.2018 у розмірі 43541,76 грн., про що вказує у позовній заяві позивач, саме з вказаної дати він міг довідатися про його порушене право. Cуд констатує, що процесуальні документи у цій справі (ухвала суду про відкриття провадження у справі) надсилалися всім учасникам судового процесу. Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань. За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами. Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. Між позивачем (підрядник) та відповідачем (замовник) було укладено договір підряду № ТР5-85/18 С від 14.03.2018 на надання послуг з ремонту житлового будинку (далі по тексту - договір). Відповідно до умов договору, позивач зобов`язався надати відповідачу послуги з поточного ремонту житлового будинку за адресою: вулиця Металіста,8, а відповідач прийняти і оплатити такі послуги (п.1.1 договору). Ціна за договором становить 159300,00 грн. (п.3.1. договору). На виконання умов вищевказаного договору позивачем надано послуги: на суму 79647,60 грн. разом із ПДВ, що підтверджується підписаними з обох сторін акту виконаних робіт по формі КБ-2В від 22.03.2018 р. та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 від 22.03.2018; на суму 79652,40 грн. разом з ПДВ, що підтверджується підписаними з обох сторін актом виконаних робіт по формі КБ-2В від 22.03.2018 р. та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 від 22.03.2018. Тобто загальна вартість виконаних відповідачем робіт складає 159\~300,00 грн. Відповідачем виконані позивачем роботи прийняті, проте оплачені частково 01.10.2018 у розмірі 43541,76 грн., що не заперечується відповідачем у справі. Позивачем надана виписка по особовому рахунку за 01.10.2018. Також, позивачем зараховано в рахунок сплати згідно п.п. 4.4 договору генпідрядна винагорода 2,5% у розмірі 3982,50 гривень, що підтверджує акт прийому-здачі виконаних робіт від 26.03.2018. Відповідно до п. 4.1 договору, розрахунки проводяться після повного закінчення роботи підрядником (позивач), включаючи усунення виявлених в процесі приймання недоліків, і після підписання акту виконаних робіт по формі КБ-2В, КБ-3, а також після послідуючої здачі робіт відповідачем - замовником (як генеральним підрядником) на адресу Департаменту житлового господарства Харківської міської ради (як генерального замовника) та отримання відповідачем на свій рахунок в повному обсязі грошових коштів від Департаменту житлового господарства Харківської міської ради за виконану роботу. Позивач зазначає, що між сторонами підписано акт звіряння взаєморозрахунків станом на 31.12.2018, сума заборгованості відповідача за яким складає 111\~775,74 грн. Також, з моменту підписання вказаного акту, на думку позивача розпочинається перебіг позовної давності. Отже, позивач зазначає, що сума заборгованості визнана відповідачем в акті звіряння взаєморозрахунків станом на 31.12.2018 та складає 111\~ \~775,74 грн., проте останнім не сплачена, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом. Відповідач проти позову заперечує, зазначає про пропущення позивачем строку позовної давності, тому просить у позові відмовити. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного. За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у\~ \~статті 11 Цивільного кодексу України\~ \~(надалі -\~ \~ЦК України). За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У відповідності зі\~ \~ст. 173 Господарського кодексу України\~ \~(надалі -\~ \~ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України). Частина 1\~ \~статті 626 ЦК України\~ \~визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі\~ \~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що сторони уклали договір підряду. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ \~ст.837 ЦК України\~ \~за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. За приписами частини першої\~ \~статті 853 ЦК України\~ \~замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. В частині 1\~статті 854 ЦК України\~ \~закріплено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Відповідно до частини четвертої\~ \~статті 882 ЦК України\~ \~передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. На виконання умов договору, позивач виконав, а відповідач прийняв роботи виконані позивачем на загальну суму 159300,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 26 550,00 грн., що підтверджується актами приймання - передачі виконаних робіт (форма КБ-3, форма КБ-2в) від 22 березня 2020 року, які підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств. Отже обов`язок по оплаті виконаних позивачем робіт виник у відповідача з 23.03.2018, проте вартість робіт оплачено відповідачем частково у розмірі 43541,76 грн., тобто заборгованість за договором складає 111\~775,74 грн. \~ Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності дост.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.). У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі. Відповідачем, у встановленому законом порядку, зокрема доказами повної оплати суми боргу, позовні вимоги позивача не спростовано. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги порушення відповідачем умов \~договору № ТР-5-85/18-С від 14.03.2018 в частині оплати вартості виконаних позивачем робіт своєчасно та у повному обсязі, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання свого зобов`язання за вказаним договором щодо оплати вартості виконаних робіт в сумі 111 775,74 грн., а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Проте, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав про пропущення позивачем строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 ЦК України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. У даній справі початком перебігу строку позовної давності є здійснення часткової оплати відповідачем суми боргу у розмірі 43541,76 грн., а саме 01.10.2018, проте даний позов подано позивачем 03.11.2021, тобто із пропуском строку позовної давності. Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав, а інститут позовної давності має на меті сприяти сталості цивільних відносин. Відповідну правову позицію щодо застосування строків позовної давності та наслідків їх спливу наведено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 910/2974/18, від 15.01.2019 у справі № 910/296918, від 15.01.2019 у справі № 910/2972/18, від 07.02.2019 у справі № 910/2966/18, від 26.02.2019 у справі № 910/2967/18 та від 21.05.2019 у справі № 910/15457/17, від 11.11.2019 у справі № 904/1038/19 тощо. Як було встановлено вище, позов про стягнення з відповідача заборгованості подано 03.11.2021, тобто через місяць після спливу строку позовної давності, тому суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. Також, суд критично ставиться до доводів позивача про те, що строк позовної давності розпочинає перебіг з моменту підписання сторонами акту звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2018, з огляду на наступне. Відповідно до визначення термінів, що містяться в\~ \~статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон)\~ \~господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Частинами 1 та 2 статті 3 Закону визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Підпункт 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого\~ \~наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, (далі по тексту - Положення) визначає, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Відповідно до\~ \~статті 9 Закону в редакції, чинній станом на дату підписання вказаного акту, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з визначенням, що міститься у абз. 11\~ \~статті 1 Закону, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Акт звірки розрахунків не є зведеним обліковим документом, оскільки є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків\~ \~не доводить факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо,\~ \~оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом, тобто акт не є належним доказом здійснення суб`єктами господарювання господарських операцій\~ \~за певним правочином. Аналогічної позиції притримується і Верховний Суд про що вказав у постановах: від 18.09.2019 у справі №904/5545/18; від 27.07.2018\~ \~у справі №905/1141/16; від 04.07.2018 у справі\~ \~№926/1311/15. Отже, Акт звірки взаєморозрахунків, на який посилається позивач не є первинним документом у розумінні абз. 11\~ \~статті 1 Закону, а тому не може бути належним доказом на підтвердження визнання відповідачем суми боргу та визначення початку строку позовної давності, а доводить лише обставини про звіряння сторонами розрахунків між собою за певний період часу чи на конкретну дату. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви, відповідно приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, залишаються за позивачем. На підставі \~статей 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 256, 261, 267, 509, 525, \~526, 548, 549, 599, 610, 611, 612, 623-629, ч. 1 ст. 837, ч. 1 ст. 846, ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України; \~ст.ст. 4, 173, 174, 193, 216, 232, 253, 275, 343 Господарського кодексу України, та

Резолютивна частина:
Відмовити у позові повністю. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення. Позивач: \~Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Торнадо" (61052, м. Харків, вул. Полтавський шлях, б. 37, ідентифікаційний код 34952283). Відповідач: Комунальне підприємство "Харківське ремонтно-будівельне підприємство" (61001, м. Харків, вул. Металіста, буд. 10, ідентифікаційний код 37763844). Повне рішення складено "06" січня 2022 р. \~\~ Суддя\~О.В. Смірнова

Результат: other