Вид судочинства: administrative
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-01 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся з позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №85-то від 21.08.2023 «Про звільнення [PERSON] » (із змінами, внесеними наказом Держгеокадастру від 21.08.2023 №86-то та наказом Держгеокадастру від 22 вересня 2023 року №103-то), поновлення на посаді начальника Головного Управління Держгеокадастру в Хмельницькій області з 22.09.2023 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 17.08.2023 звернувся до в.о голови Держгеокадастру із заявою про його звільнення з посади за угодою сторін. 18.08.2023 він змінив своє рішення та звернувся до відповідача із заявою про відкликання раніше поданої заяви про звільнення, висловив прохання її не розглядати, яка була направлена представником позивача на адресу електронної пошти Держгеокадастру, вказану на офіційному сайті органу державної влади. 21.09.2023 вийшовши на роботу після закінчення періоду тимчасової непрацездатності йому стало відомо, що наказом Держгеокадастру №85-то «Про звільнення [PERSON] » з 21.08.2023 року його звільнено з роботи за угодою сторін. В графі наказу «Підстава» вказано: заява [PERSON] , лист Міністерства аграрної політики та продовольства України від 21.08.2023 (погодження звільнення). 21.08.2023 Держгеокадастр видав наказ №86-то «Про внесення змін до наказу Держгеокадастру від 21.08.2023 №85-то, яким було змінено дату звільнення: цифри та слова «21 серпня 2023 року» замінено на слова «у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність». 21.09.2023 Держгеокадастр видав наказ №103-то, яким в пункті 1 наказу про звільнення (із змінами) слова «у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність» замінено на «21 вересня 2023 року». Вищевказані накази вважає протиправними, так як на момент їх прийняття в нього не було волевиявлення звільнятися з посади начальника ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області. Зазначає, що в своїй заяві про звільнення, позивач висловлював бажання його звільнити з 21.08.2023. Натомість, кінцевою датою звільнення, вказаною в наказі (зі змінами) є 21.09.2023. Держгеокадастр визначив цю дату самостійно, волевиявлення (згоди) [PERSON] з цього приводу не було, що суперечить істотним умовам, визначеним пунктом 3 частини 1 статті 83, статтею 86 Закону та статтею 36 КЗпП України щодо звільнення за угодою сторін. Крім того, звільнивши [PERSON] фактично з власної ініціативи в період тимчасової непрацездатності останнього, Держгеокадастр грубо порушив вимоги частини третьої статті 40 КЗпП, яка містить імперативну заборону звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності (а.с.1-6). Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 25.10.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.34-35). 31.10.2023 до суду від представника позивача надійшла заява про вступ у справу, як представника адвоката Кухарука І.М. (а.с.37). 01.11.2023 до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (а.с.39,43). Ухвалою судді від 06.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) (а.с.116). 17.11.2023 до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.51). Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 в задоволенні вказаної заяви відмовлено (а.с.53-54). 24.11.2023 до суду від представника позивача надійшло клопотання про залучення у справі в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (а.с.58). Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (а.с.66). 28.11.2023 до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів (а.с.73-74) та залучення співвідповідача по справі (а.с.78). Ухвалою суду від 29.11.2023 клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено (а.с.79-80). 29.11.2023 представником відповідача повторно подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.82). Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 в задоволенні вищевказаного клопотання відмовлено (а.с.94-95). У відзиві на позовну заяву від 17.11.2023 представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування цієї позиції зазначає, що позивач займав посаду начальника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. Відповідно до доповідної записки начальника Відділу з питань запобігання та виявлення корупції О. Сірого від 07.08.2023 № 335/3-23-0.12 наказом Держгеокадастру від 15.08.2023 № 1-дп порушено дисциплінарне провадження стосовно [PERSON] , оскільки Головне управління не надало обґрунтованих підтверджуючих матеріалів щодо виконання працівниками, яким встановлювались значно більші надбавки за інтенсивність праці до заробітної плати за збільшений обсяг, ефективність, якість її виконання, особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи органу тощо. Дане дисциплінарне провадження було закрито у зв`язку зі звільненням [PERSON] (наказ Дєржгеокадастру № 16-дп від 11.10.2023). Вказує, на те, що підставою для звільнення позивача з посади начальника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області була його заява від 17.08.2023 про звільнення за угодою сторін із зазначенням конкретної дати звільнення 21.08.2023, оскільки заперечень з боку Дєржгеокадастру не було, то відповідно було досягнуто згоди про таке звільнення. Дізнавшись про тимчасову непрацездатність позивача наказом Держгеокадастру від 21.08.2023 за № 86-то «Про внесення змін до наказу Держгеокадастру від 21.08.2023 № 85-то «Про звільнення [PERSON] » у пункті 1 наказу Держгеокадастру від 21.08.2023 № 85-то цифри та слова «21 серпня 2023 року» замінено на слова «у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність». Дана обставина свідчить лише про намір Держгеокадастру неухильно дотримуватися норм законодавства щодо заборони звільнення працівника під час тимчасової непрацездатності чи перебування його у відпустці. В свою чергу наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 22.08.2023 № 209-то оголошено наказ Держгеокадастру від 21.08.2023 № 85-то та наказом Головного управління від 22.08.2023 №210-то оголошено наказ Держгеокадастру від 21.08.2023 № 86-то. Після закінчення періоду тимчасової непрацездатності [PERSON] , наказом Держгеокадастру від 21.09.2023 № 103-то «Про внесення змін до наказу Держгеокадастру від 21.08.2023 № 85-то «Про звільнення [PERSON] » (зі змінами, внесеними наказом Держгеокадастру від 21.09.2023 № 86-то)» слова «у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність» замінити на цифри та слова «21 вересня 2023 року», що лише свідчить про намір Держгеокадастру неухильно дотримуватися приписів законодавства та не порушувати прав позивача на соціальний захист, що у тому числі включає право на матеріальне забезпечення у разі тимчасової втрати працездатності. Зазначений наказ Держгеокадастру також продубльовано Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області від 21.09.2023 за № 243-к, який позивачем не оскаржено. Вважає, що заява [PERSON] від 18.08.2023 з пропозицією відкликати попередню заяву від 17.08.2023 про звільнення з посади за угодою сторін, що надійшла до Держгеокадастру 28.08.2023 за вх. № 22-25056/0/1-23, не свідчить про анулювання такої домовленості, адже згоди роботодавця на анулювання не було. З урахуванням наведеного представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.113-119). У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що на момент видачі наказу сторони не дійшли згоди на припинення трудових відносин. Заява про відкликання попередньої заяви про звільнення подана на електрону адресу відповідача 18.08.0223, а письмова заява отримана відповідачем 25.08.2023. Видавши наказ про звільнення позивача 21.08.2023 відповідач порушив імперативну норму звільнення у період тимчасової непрацездатності. Крім того не має вимоги підписувати цифровим підписом документи, які електронно подаються до Держгеокадастру (а.с.64-65) У запереченні проти відповіді на відзив представник відповідача вказує на те, що при домовленості працівника та власника або уповноваженого ним органу про припинення трудового договору за угодою сторін договір припиняється в строк,, визначений сторонами. Відповідно і анулювання такої домовленості може мати місце лише за взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника. Домовленості про анулювання раніше досягнутої домовленості про звільнення позивача за угодою сторін між сторонами не було досягнуто. Коригування дати звільнення мало місце лише з метою недопущення прав позивача (звільнення його під час його тимчасової непрацездатності). Отже, відповідач своєчасно відреагував та не допустив порушення прав позивача, і шляхом визначення дати припинення трудових відносин у перший день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність. Вважає, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) у розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить кваліфікованого електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення, і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення (а.с.98-100). 12.12.2023 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких він вказує, що не погоджується з твердженнями представника позивача про надіслання заяви про відкликання заяви про звільнення на електрону адресу відповідача, оскільки заява [PERSON] дійсно надійшла з електронної адреси адвоката Кухарука І.М., однак не надано жодних документів на підтвердження повноважень на представництво інтересів позивача, а отже не було підстав приймати та розглядати її. Крім того представником позивача не надано суду доказів отримання відповідачем електронних повідомлень відправника. Після отримання поштою заяви позивача 28.08.2023 її було розглянуто та направлено лист на адресу позивача (а.с.132-133). У відзиві на позовну заяву співвідповідач Головне Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області вважає позовні вимоги не достовірними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Вказує на те, що позивач 18.08.2023 перебував на своєму робочому місці у м. Хмельницькому та особисто підписав 38 офіційних документів. Тобто, у позовній заяві зазначена недостовірна інформація про те, що позивач 18.08.2023 (у зв`язку з погіршенням стану здоров`я) не мав можливості особисто поїхати з Луцька до Києва та особисто подати заяву про відкликання заяви про звільнення. Заява від 18.08.2023 про відкликання раніше поданої заяви про звільнення була відправлена не з особистої адреси електронної пошти позивача ( [INFO] ) та не з офіційної адреси електронної пошти Головного управління (khmelnytskyi@land.gov.ua), а з електронної пошти представника позивача, який направив лише скановану заяву позивача, при цьому не додавши жодного документа, на підставі якого він був уповноважений це здійснити, а файл, який о 16:22 надісланий на адресу електронної пошти Держгеокадаетру представником позивача, не підписано кваліфікованим електронним підписом позивача, а тому ця заява не може прирівнюватися до паперового документу та, відповідно, не може бути належним доказом. Вважає, що позивач на момент складання заяви від 17.08.2023 про його звільнення за угодою сторін з 21.08.2023 мав відповідне волевиявлення на припинення трудового договору за зазначеною підставою, а наступна зміна ним власного рішення не впливає на чинність вже досягнутої домовленості з роботодавцем, без згоди останнього на таку заміну. На даний час позивач займає посаду заступника начальника Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації, та, відповідно отримує заробітну плату за місцем роботи, а тому стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача становитиме подвійну оплату праці позивача. Просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.139-142). 22.12.2023 до суду від представника Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначає, що на даний час [PERSON] призначений на посаду заступника начальника Управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації, наразі він виконує обов`язки начальника цього управління. Розмір заробітної плати [PERSON] за новим місцем роботи перевищує розмір заробітної плати, яку він отримував в ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області. Законодавство про державну службу та антикорупційне законодавство не допускає сумісництва посад та отримання відповідного за це доходу. А отже, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає до задоволення (а.с.69-70). Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи. Відповідно до положень статей 257, 262 КАС України, суд розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані документи та матеріали на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення, з наступних мотивів та підстав. Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Пунктом 2 та пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Судом встановлено, що позивач наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №751-то від 13.09.2017 [PERSON] призначено на посаду начальника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (а.с.9). 17.08.2023 [PERSON] звернувся з письмовою заявою до в.о голови Держгеокадастру про його звільнення з посади за угодою сторін з 21.08.2023 (а.с.10). 18.08.2023 адвокатом Кухаруком І.М. на електрону пошту Держгеокадастру направлено заяву [PERSON] від 18.08.2023, в якій позивач просить не розглядати його заяву від 17.08.2023 про звільнення з посади, оскільки ним буде подано нову заяву про звільнення за угодою сторін після виплати йому заробітної плати за період з жовтня 2020 по березень 2021 (а.с.11-15). Наказом Держгеокадастру від 21.08.2023 №85-то «Про звільнення [PERSON] » звільнено [PERSON] 21.08.2023 з посади начальника ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області за угодою сторін. Підстава: заява [PERSON] , лист Міністерства аграрної політики та продовольства України від 21.08.2023 №21-1530-95.1/20179 (а.с.17). Наказом Держгеокадастру №86-то «Про внесення змін до наказу №85-то від 21.08.2023» у пункті 1 наказу від 21.08.2023 №85-то «Про звільнення [PERSON] » цифри та слова «21 серпня 2023 року» змінено на слова «у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначену у документі про тимчасову непрацезлатність». Підстава: дані Електронного реєстру листів непрацездатності порталу електронних послуг Пенсійного фонду України (а.с.18). 21.09.2023 наказом Держгеокадастру №103-то, в пункті 1 наказу №85-то від 21.08.2023 «Про звільнення [PERSON] » (із змінами внесеними наказом №86-то від 21.08.2023) слова «у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність» замінено на «21 вересня 2023 року» (а.с.19). Не погоджуючись з даними наказами, позивач звернувся з позовом до суду. Надаючи правову оцінку прийнятим відповідачем вищевказаних наказів, суд зазначає наступне. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про державну службу», Кодексом Законів про працю України (далі - КЗпП України), Типовою інструкцію з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обмін, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 18 від 17.01.2018 (далі - Інструкція), та іншими нормативно-правовими актами. Щодо твердження представника позивача про відсутність домовленості працівника та уповноваженого органу про припинення трудового договору за угодою сторін, то суд зазначає наступне. Згідно статті 5 Закону України «Про державну службу», правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Частиною першою статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 83 Закону України «Про державну службу» визначено підстави для припинення державної служби. Зокрема, державна служба припиняється: у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 881 цього Закону). Відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Згідно з частиною 2 статті 86 Закону України «Про державну службу» державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом. Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю (частина 3 статті 86 ЗУ «Про державну службу»). Таким чином, однією з підстав припинення трудового договору, відповідно до вищевказаної статті Закону, є угода сторін. Тобто у випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення із цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. З поданої позивачем заяви про звільнення від 17.08.2023 вбачається, що позивач мав намір звільнятися з посади начальника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за угодою сторін, з 21.08.2023, проти чого Держгеокадастр, як суб`єкт призначення не заперечував. При домовленості працівника та власника або уповноваженого ним органу про припинення трудового договору за угодою сторін договір припиняється в строк, визначений сторонами. Відповідно і анулювання такої домовленості на думку суду може мати місце лише за взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника. З матеріалів справи вбачається, що домовленості про анулювання раніше досягнутої домовленості про звільнення позивача за угодою сторін між сторонами не було досягнуто. Суд звертає увагу на те, що діючим законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку із чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку. Таким чином, передбачена частиною другою статті 86 Закону угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. У Кодексі законів про працю України відсутня пряма норма, яка б регулювала питання відкликання працівником заяви про звільнення за угодою сторін. Для цього потрібна взаємна згода обох сторін - як працівника так і роботодавця на відкликання заяви. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 зазначено, що за наявності домовленості між працівником і роботодавцем про припинення трудового договору за п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише за взаємної згоди про це роботодавця та працівника. За таких обставин, суд погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що на момент складання заяви про звільнення за угодою сторін з 21.08.2023 у [PERSON] існувало відповідне волевиявлення на припинення трудового договору за зазначеною підставою, а наступна зміна ним власного рішення не вплинула на чинність вже досягнутої домовленості з роботодавцем, без згоди останнього на таку зміну. Заява [PERSON] від 18.08.2023 з пропозицією відкликати попередню заяву від 17.08.2023 про звільнення його з посади начальника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за угодою сторін, що надійшла до Держгеокадастру 25.08.2023, не свідчить про анулювання такої домовленості, адже згоди роботодавця на анулювання не було. Крім того, дана заява подана відповідачу вже після прийняття ним наказу про звільнення позивача з роботи. Щодо направлення представником позивача заяви від 18.08.2023 про відкликання заяви позивача про його звільнення на електрону пошту відповідача, то суд зазначає наступне. Так, Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів. Відповідно до статті 1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» суб`єкти електронного документообігу - автор, підписувач, адресат та посередник, які набувають передбачених законом або договором прав і обов`язків у процесі електронного документообігу. Статтею 5 вищевказаного Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачає, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Тобто, електронний підпис прирівнюється до особистого підпису людини, а також містить ідентифікаційні її дані, які дають змогу однозначно встановити особу підписанта. Відповідно до вимог чинного законодавства кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису, а це означає, що лише підписана кваліфікованим електронним підписом заява [PERSON] може прирівнюватися до паперового документу та може бути належним доказом при виникненні трудового спору. З матеріалів справи вбачається, що файл, який о 16:22 18.08.2023 надісланий на адресу електронної пошти Держгеокадаетру представником позивача Кухаруком І.М., не підписано кваліфікованим електронним підписом позивача, а отже така подана заява не може прирівнюватися до паперового документу та відповідно, не може бути належним доказом по справі. Відповідно до статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Частиною 1 статті 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу. Суд звертає увагу на те, що ні позивачем, а ні його представником не надано суду належних доказів на підтвердження наявності в Держгеокадастру попередньої домовленості щодо підтвердження факту одержання адресатом електронного документа, а також доказів на підтвердження факту одержання посадовими Держгеокадастру особами, поданої представником позивача в електронній формі, заяви від 18.08.2023 про відкликання раніше поданої заяви позивача про звільнення за власним бажанням з 21.08.2023. У позовній заяві та запереченнях на відзив представник позивача також не вказував про те, що адресована позивачем Дкржгеокадастру та його посадовим особам заява від 18.08.2023 про відкликання наміру про звільнення, містила запит на сповіщення про отримання адресатами заяви, і що він отримав від відповідача таке сповіщення. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 18 затверджено Типову інструкцію з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну. Дана Інструкція відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та інших актів законодавства визначає: порядок проходження електронного документа з моменту його створення або одержання і до моменту відправлення або передавання до архівного підрозділу установи; загальні засади функціонування та використання системи електронної взаємодії органів виконавчої влади; оперативний інформаційний обмін з використанням службової електронної пошти. Ця Інструкція встановлює загальні правила здійснення моніторингу стану виконання управлінських рішень та поширюється на всі електронні документи, що створюються, відправляються або одержуються Секретаріатом Кабінету Міністрів України, центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, підприємствами, установами, організаціями, що належать до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим (далі - установи). Пунктом 4 Інструкції встановлено, що до електронних документів, підписаних (погоджених) із застосуванням кваліфікованого електронного підпису або засвідчених кваліфікованою електронною печаткою, вимагати відтворення візуального підпису або відбитка печатки незалежно від особливостей оформлення документів не допускається. Відповідно до пункту 45 Інструкції факсограми та інші електронні документи, що надходять електронною поштою без/з кваліфікованим електронним підписом (кваліфікованою електронною печаткою), реєстрації не підлягають. Частина 3 статті 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» містить імперативний припис, що уразі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом. Аналіз положень зазначеної норми права дає підстави суду для висновку, що обов`язок доведення факту отримання адресатом електронного документа покладається на його автора. З скрішотів про відправлення адвокатом Кухаруком І.М. електронної заяви [PERSON] від 18.08.2023 на електрону поштову адресу Держгеокадастру (а.с.14), вбачається, що дані скріншоти не містять відомостей про одержання адресатами електронних повідомлень відправника, що є порушенням статті 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Крім того, роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) у розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оскільки не містить кваліфікованого електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення, і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Тому, електронне листування між сторонами справи та/або роздруківка електронного листування не може вважатися належним письмовим доказом. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду у справі № 299/2706/20 від 21.12.2022 (провадження № 61-3594св22) та враховуються судом при вирішення даного спору в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України. Суд також зазначає, що направляючи заяву позивача від 18.08.2023 про відкликання заяви про звільнення позивача на електрону адресу Держгеокадастру адвокатом Кухаруком І.М. не було долучено до даної заяви жодних документів на підтвердження його повноважень, як адвоката діяти та представляти інтереси [PERSON] . Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивач 18.08.2023 мав змогу особисто подати заяву про відкликання попередньої заяви про звільнення від 17.08.2023, оскільки він 18.08.2023 року знаходився на робочому місці та особисто підписав 38 офіційних документів, однак цього не зробив. За таких обставин, суд вважає, що позивачем до винесення наказу №85-то від 21.08.2023 належним чином не було повідомлено відповідача про зміну своїх намірів, щодо звільнення з посади та відкликання своєї попередньої заяви про звільнення з посади за власним бажанням. Суд також не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що позивача в порушення вимог статті 40 КЗпП України звільнено з посади у період його тимчасової непрацездатності, оскільки з метою дотримання гарантій державного службовця щодо його соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, враховуючи тимчасову непрацездатність [PERSON] , Держгеокадастр після отримання такої інформації своєчасно прийняв наказ №86-то від 21.08.2023 «Про внесення змін до наказу Держгеокадастру від 21.08.2023 № 85-то «Про звільнення [PERSON] » у пункті 1 наказу Держгеокадастру від 21.08.2023 № 85-то цифри та слова «21 серпня 2023 року» замінено на слова «у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність». Така зміна дати звільнення позивача не потребує його згоди, оскільки діючим законодавством визначена заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Решта доводів, та заперечень сторін, висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність прийняття ним оскаржуваних наказів про звільнення позивача з посади, при прийнятті оскаржуваних рішень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення. Таким чином, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для поновлення позивача на посаді начальника Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з 22.09.2023 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо забезпечення такого критерію як обґрунтованість рішення суду в контексті порушених у позовній заяві доводів, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так у пункті 23 Рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. З врахуванням викладеного, позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Резолютивна частина:
В задоволенні позову [PERSON] до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити повністю.

Результат: denied