Вид судочинства: civil
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2012-01-30 00:00:00+02

Обставини справи:
Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом, з подальшими уточненнями, до відповідачів, в якому просить визнати дії ректора ЛНМУ [PERSON] незаконними та скасувати наказ № 222кз від 27.05.2011 р. про звільнення позивача з роботи, поновити її на посаді викладача англійської мови на кафедрі іноземних мов у Львівському національному медичному університету ім. Данила Галицького, стягнути з відповідачів та [PERSON] (завідувача кафедри іноземних мов) на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2011 р. до дня постановлення рішення, зобов’язати відповідачів провести перерахунки та виплатити позивачу різницю заробітної плати між фактичним окладом викладача-стажиста та викладача англійської мови на кафедрі іноземних мов з 01.09.2010 р., зробити перерахунки заробітної плати відповідно до статусу навчального закладу як вищого національного навчального закладу та виплатити позивачу різницю в заробітній платі з 01.09.2010 р., зобов»язати відповідачів внести відповідні зміни до наказу № 235кп від 01.09.2010 р. та зробити відповідний запис у трудову книжку позивача, зазначивши, що вона прийнята на посаду викладача кафедри англійської мови Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького, стягнути з [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє згідно довіреності від 27.09.2011 р., позовні вимоги підтримав та в обґрунтування позову пояснив, що 01.09.2010 р. позивач влаштувалась на посаду викладача англійської мови кафедри іноземних мов Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького на час перебування [PERSON] у відпустці по догляду за дитиною. Проте всупереч вимогам законодавства відповідач [PERSON], незважаючи на подальше перебування [PERSON] у відпустці по догляду за дитиною, не продовжив строковий трудовий договір з позивачем на новий термін. Крім того, замість того, щоб запропонувати позивачеві продовжити трудові відносини, відповідач надав їй недостовірну інформацію про відсутність вакантних посад викладачів англійської мови, хоча в цей же час прийняв трьох інших працівників на вказані посади. При укладенні строкового трудового договору відповідачі безпідставно, незважаючи на наявність у позивача диплому про вищу освіту з відзнакою та кваліфікацію магістра філології, оформили позивача на посаду викладача –стажиста при вільних посадах викладачів англійської мови. Відповідач [PERSON], представник відповідача ЛНМУ ім. Данила Галицького в судове засідання не з’явилися, представник відповідачів подав письмові заперечення, в яких вказав, що позов є безпідставним, оскільки позивач згідно наказу № 235кп від 01.09.2010 року працювала на посаді викладача-стажиста кафедри іноземних мов за строковим трудовим договором до 30.06.2011 року, за погодженням сторін, на підставі особисто поданої нею заяви, де вказала бажану дату припинення трудового договору –30.06.11р. З даним наказом була ознайомлена належним чином. 20.04.2011 року [PERSON] була попереджена про подальше звільнення з 30.06.11р., про що розписалася. З цього часу жодних заяв про продовження трудових відносин не подавала, трудової діяльності не продовжувала. Відтак, по закінченні строку договору позивач була правомірно звільнена на підставі п.2 ст. 36 КЗпПУ. Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши заперечення, дослідивши представлені по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності до ст. 23 КЗпПУ трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк ; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін ; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до ст. 24 КЗпПУ трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Відтак, укладення трудового договору в письмові формі не є обов’язковим, додержання письмової форми визначено законом. Як роз’яснено в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»№ 9 від 06.11.1992 року (з подальшими змінами та доповненнями) при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події. Відповідно до п.2 ст. 36 КЗпПУ підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 31.08.2010 року подала Ректору Львівського національного медичного університету імені [PERSON] [PERSON] заяву про прийняття її на посаду викладача-стажиста англійської мови кафедри іноземних мов на час відпустки по догляду за дитиною викладача [PERSON] з 01 вересня 2010 року до 30 червня 2011 року на 1,0 окладу (а.с.28). Відтак, із змісту даної заяви вбачається вільне волевиявлення позивача щодо укладення строкового трудового договору з 01.09.2010р. по 30.06.2011р., її працевлаштування на посаду викладача-стажиста з відповідним окладом, даною заявою обумовлена дата припинення трудових відносин з Університетом –30 червня 2011 року. На підставі вказаної заяви, згідно наказу № 235кп від 01 вересня 2010 року (а.с.26) [PERSON] прийнято на посаду викладача-стажиста кафедри іноземних мов на 1,0 ставки з окладом пед. –1691,65 грн. за строковим трудовим договором з 01.09.2010 року до 30.06.2011 року на час відпустки для догляду за дитиною [PERSON] за згодою сторін. З даним наказом [PERSON] ознайомлена, що стверджується її підписом. При прийнятті позивача на роботу між сторонами не укладався письмовий строковий трудовий договір –контракт. Доказів протилежного в судовому засіданні не здобуто. Як вбачається із списку викладачів в яких закінчується термін трудової угоди (контракт, строкова угода, конкурс) і відсутня домовленість про продовження з ними трудових відносин у 2011 році (а.с.29), за п.№ 8 [PERSON] 20.04.2011 року ознайомлена з датою звільнення –30.06.2011 року. Твердження представника позивача про те, що в заяві, списку та наказі містяться підписи не [PERSON] є голослівними, оскільки не підтверджені жодними належними доказами. Згідно з наказом № 222кз від 27.05.2011 року (а.с.27) [PERSON] звільнена від займаної посади викладача-стажиста кафедри іноземних мов з 30.06.2011 року відповідно до п.2 ст. 36 КЗпПУ (закінчення строку трудового договору), на підставі наказу № 235кп від 01.09.2010 року. Враховуючи звільнення позивача з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпПУ, згідно вимог закону, копія наказу про звільнення видається на вимогу працівника. Щодо пред’явлення позивачем такої вимоги, суду не надано жодних підтверджень. Таким чином, адміністрація Університету враховуючи волевиявлення [PERSON] щодо строку трудового договору зазначеного в її заяві про прийняття на роботу, правомірно поставила вимогу про припинення трудового договору. Прийняття та звільнення позивача з роботи, займана посада, оплата її праці відображені також в трудовій книжці та штатному розписі (а.с.5,70-71). Щодо покликання представника позивача на те, що трудові відносини між сторонами фактично тривали та позивач продовжувала працювати, таке не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи. Так, згідно довідок ЛНМУ (а.с.78-81) [PERSON] з 20.04.2011 року (з часу попередження про звільнення) не подавала заяв про продовження трудових відносин чи прийняття на роботу, а також щодо надання інформації про наявність вакантних посад на кафедрі. Доказів протилежного в судовому засіданні не здобуто та всупереч вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано. Окрім цього, за зверненням представника позивача, Територіальною державною інспекцією праці проведено відповідну перевірку по факту роботи, оплати праці та звільнення [PERSON], за результатами якої встановлено вище вказані обставини та не виявлено порушення вимог трудового законодавства (а.с.72-77). Також в ході проведеної перевірки Інспекцією досліджувалися табелі обліку робочого часу за період липень-серпень 2011 року, в яких відсутні будь-які записи про [PERSON] Поряд з наведеним, необґрунтованими є посилання представника позивача на порушення відповідачами інших вимог трудового законодавства. Так, ст. 42-1 КЗпПУ, яка регулює переважне право на укладення трудового договору у разі повторного прийняття на роботу не поширюється на працівників з якими припинено трудові відносини згідно п.2 ст. 36 КЗпПУ –у зв’язку із закінченням їх строку. При проведенні звільнення з вказаної підстави не враховуються також положення ст. 43-1 КЗпПУ, якою передбачено перелік випадків при яких допускається розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, та положення ст. 49-2 КЗпПУ, якою передбачено обов’язок роботодавця доводити в центр зайнятості про звільнення з посади працівника. Враховуючи наведене, судом беззаперечно встановлено, що [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ЛНМУ ім. Данила Галицького за строковим трудовим договором з 01.09.2010 року до 30.06.2011 року, за вільним волевиявленням щодо строку договору, на підставі поданої нею заяви про прийняття на посаду саме викладача-стажиста, правомірно звільнена з посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпПУ з дотриманням процедури та вимог чинного законодавства. Жодного тиску чи упередженого ставлення зі сторони ректора ЛНМУ [PERSON] чи завідувача кафедри іноземних мов [PERSON], як стверджує позивач, судом не встановлено. При цьому, до компетенції останньої не належить вирішення питання щодо прийняття чи звільнення з роботи працівників, що випливає із статуту Університету (а.с.58-67). Таким чином, у суду відсутні правові підстави для внесення змін у наказ № 235кп від 01.09.2010 року та трудову книжку позивача із зазначенням прийняття її на посаду викладача кафедри, скасування наказу № 222кз від 27.05.2011 року про звільнення позивача з посади, а відповідно поновлення [PERSON] на роботі на посаді викладача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо тверджень та вимог позивача про оплату праці суд враховує наступне. Так, згідно наказу про прийняття на роботу, штатного розпису, на підставі наказу Міністерства освіти і науки України № 557 від 26.09.05р. (а.с.68,69) оплата праці [PERSON] проводилася в розмірі передбаченому для її посади викладача-стажиста з окладом 1691,65 грн. Відповідно позовні вимоги про здійснення перерахунку та виплати позивачу різниці заробітної плати фактичного окладу як викладача з 01.09.2010 року є безпідставними. В наказі про звільнення від 27.05.2011 року передбачено виплату позивачу компенсації за 56 к.д. невикористаної щорічної відпустки, що відповідає вимогам п. 2 ст. 83 КЗпПУ. За відсутності заяв позивача про надання відпустки та розпорядчих документів Університету, відповідачем правомірно нараховано вказану компенсацію. Крім цього, в ході перевірки проведеної Інспекцією праці було досліджено бухгалтерські документи та встановлено, що виплати належних [PERSON] сум розрахункових коштів проведено напередодні звільнення –24.06.11р., що стверджується платіжним дорученням № 1848, тобто з дотриманням вимог ст. 116 КЗпПУ. Що стосується позовних вимог про здійснення перерахунку заробітної плати відповідно до статусу навчального закладу як вищого національного навчального закладу та виплати позивачу різницю в заробітній платі з 01.09.2010 р., такі вимоги також є необґрунтованими та не підлягають до задоволення, оскільки Колективними договорами 2010 р. та 2011 р. (на час роботи позивача) передбачена виплата такої надбавки за наявності ряду умов, зокрема і відпрацювання в Університеті вперше прийнятих працівників не менше 12 місяців, але так як [PERSON] будучи в трудових відносинах з Університетом відпрацювала 10 місяців, тому така надбавка їй не належала. З огляду на викладене, встановлено, що відповідачі діяли правомірно, жодних порушень вимог трудового законодавства не допускали, не порушили законних прав позивача, які б призвели до моральних страждань, відтак відсутні правові підстави для визнання незаконними дій ректора Університету [PERSON] та стягнення з нього та завідувача кафедри іноземних мов [PERSON] моральної шкоди. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON] та відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі.

Резолютивна частина:
В позові [PERSON] до [PERSON], Львівського національного медичного університету імені [PERSON] про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов’язання провести перерахунки та виплатити грошові кошти, зобов’язання внести зміни в наказ про прийняття на посаду, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Результат: other