Вид судочинства: administrative
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: - визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати його нарахувати і виплатити середній заробіток з 21.09.2017 по 11.09.2020, тобто по дату, коли було проведено повний розрахунок після звільнення з військової служби, відповідна до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМ України від 08.02.1995 № 100. В обґрунтування позову зазначає, що при проведенні повного розрахунку 11.09.2020 на виконання рішення суду від 20.01.2020 по справі № 240/11931/19 відповідачем не виконано вимоги статей\~116,\~117 КЗпП України. Ухвалою від 04.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та витребувано у відповідача довідку про середньоденне грошове забезпечення позивача. Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що КЗпП не поширюється на військовослужбовців; компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій не входить до складу грошового забезпечення; 21.07.2020 була перерахована позивачу компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. На виконання ухвали від 04.11.2020 відповідач надав Довідку про середній заробіток [PERSON] , згідно якої середньоденна заробітна плата складає 269,34 грн. Проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] та наказом командира військової частини [NUMBER] від 21.09.2017, як звільнений з військової служби у запас \~виключений зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення. На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 у справі №240/11931/19 позивачу нарахована компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та, як зазначає позивач, виплачена в 11.09.2020 року (а.с. 27). Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому середнього заробітку за час затримка виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Посилання відповідача на непоширення на спірні правовідносини положень Кодексу законів про працю України суд оцінює критично з огляду на те, що за загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а приписи трудового законодавства застосовуються в тому випадку, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини. Слід зауважити, що положення трудового законодавства (в тому числі й Кодексу законів про працю) не поширюються на правовідносини, що виникають при визначенні норм оплати грошового забезпечення військовослужбовців, порядку такого грошового забезпечення, оскільки такі врегульовані спеціальним законодавством. Разом із тим, спеціальне законодавство, яким визначено порядок, умови, склад, розміри грошового забезпечення військовослужбовців, не врегульовує відносини, що пов`язані із затримкою розрахунку при звільненні військовослужбовців з лав Збройних Сил України, відповідальності за затримку розрахунку при такому звільненні. Відтак, в такому разі застосуванню підлягають положення Кодексу законів про працю України. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Поряд з цим, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (стаття 117 КЗпП України). Крім того, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною першою\~статті 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені\~статтею 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, як зазначає Верховний Суд України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року в справі №440/4332/18, від 13 лютого 2020 року в справі №809/698/16, від 06 березня 2020 року в справі №1240/2162/18, від 27 квітня 2020 року в справі №812/639/18, від 09.07.2020 в справі №320/6659/18. Разом з цим, Конституційний Суд України в Рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв`язку з положеннями статей\~117,\~237\~цього\~Кодексу\~роз`яснив, що згідно зі\~статтею 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З вказаного слідує, що передбачений частиною 1 статті 117\~КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, з урахуванням зазначеного, в контексті приписів статей\~116,\~117 КЗпП України\~суд приходить до висновку, що останні спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником. На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, відповідач при звільненні позивача \~повинен був сплатити належну йому суму грошового забезпечення на підставі\~ст.116 КЗпП України\~в день звільнення. При цьому, за несвоєчасність розрахунку настає відповідальність, передбачена ст.117\~КЗпП України. Як вже було зазначено, 21.09.2017 позивача звільнено з військової служби, при цьому компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 7494,38 грн. йому виплачена 21.07.2020, а не 11.09.2020 як вказує позивач. З довідки Військової частини [NUMBER] вбачається, що компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій виплачена в сумі 7494,38 грн., а відповідно до виписки банку така сума виплачена позивачу саме 21.07.2020, а не 11.09.2020 як він зазначає в позовній заяві. Тобто, факт затримки розрахунку при звільненні є беззаперечним та підтверджується наданими до матеріалів справи доказами, у зв`язку з чим існують підстави для визнання бездіяльності військової частини [NUMBER] протиправною. Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. З огляду на викладене, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду. При цьому, суд звертає увагу на те, що як роз`яснено у п. 32\~\~\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно зі\~\~\~ст.27 Закону України "Про оплату праці"\~\~ порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно наданої відповідачем Довідки про середній заробіток [PERSON] , його середньоденна заробітна плата складає 269,34 грн. Оскільки позивача звільнено з військової служби у запас з 21.09.2017, а виплата компенсації військовою частиною здійснена лише 21.07.2020, строк затримки розрахунку складає - 1033 днів. Суд звертає увагу, що Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року (справа №6-113цс16) дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~\~\~статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені\~\~\~статтею 116 цього Кодексу. При вирішенні даної справи, суд вважає за можливе врахувати висновки Верховного Суду України від 27.04.2016 року по справі №6-113цс16, застосувавши принцип співмірності, з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати тощо. Разом із тим, як встановлено судом, недоплачена індексація та не виплачена частина грошового забезпечення становить 7494,38 грн., що є меншою ніж середній заробіток за час затримки розрахунку, а тому суд вважає на можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності. Зокрема, істотність частки несвоєчасно виплаченої суми в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,03 (7497,38грн./278228,22 грн. (компенсація за невикористані відпустки/середній заробіток за весь час затримки розрахунку)).\~\~ Сума, яка підлягає відшкодуванню становить 8346,85 грн. (269,34 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 0,03 х 1033 днів затримки розрахунку). Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що відповідач повинен відшкодувати позивачу за час затримки розрахунку при звільненні (невиплати грошової компенсації за календарні дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій) 8346,85 гривень з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника. Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних\~\~правовідносин викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі № 806/345/16,\~\~ у постанову Верховного суду від 03 жовтня 2019 року у справі №813/1180/18. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню саме на суму 8346,85 грн. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
Позов [PERSON] ( [ADDRESS] , номер [NUMBER] ) до Військова частина [NUMBER] ( [ADDRESS] , код [NUMBER] ) задовольнити частково. Визнати протиправною бездіяльність військової частини [NUMBER] щодо невиплати [PERSON] середнього заробітку за час затримка виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій при звільненні. Стягнути з військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] розмір відшкодування за час затримки з 21.09.2017 по 21.07.2020 розрахунку при звільненні (невиплати грошової компенсації за календарні дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій) в сумі 8346,85 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Результат: partial