Вид судочинства: commercial
Суддя: Красота Олександр Іванович
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02

Обставини справи:
04.05.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДУНАПАК ТАВРІЯ" (далі-Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКАМА" (далі-Покупець, Відповідач) було укладено Договір поставки №ТА001599-17 (далі-Договір поставки) (а.с.14-16). Відповідно до п.1.1. Договору, за цим Договором Постачальник бере на себе зобов'язання поставляти і передавати у власність Покупцю, а Покупець приймати та здійснювати оплату гофрокартонної продукції (далі-Товар) на умовах визначених в цьому Договорі. Згідно п.1.4. Договору, Постачальник зобов'язується поставляти Товар окремими партіями, оформленими видатковими накладними, а Покупець зобов'язаний приймати та оплачувати такий Товар. Під партією Товару вважається кількість Товару, відвантажена в один транспортний засіб. Обсяг партії визначається у видатковій накладній. В п.3.1. Договору зазначено, що Датою отримання Товару є дата підписання товаротранспортної накладної та/або видаткової накладної Покупцем (уповноваженою особо Покупця) або дата доставки Товару силами Постачальника. Пунктом 3.2. Договору передбачено, що Покупець зобов'язаний здійснити оплату партії Товару у розмірі 100% від вартості замовленої партії Товару згідно узгодженої Заявки-Замовлення або Рахунку, якщо інше не передбачено додатком до Договору. 04.05.2017р. Сторони уклали Додаткову угоду №1 до Договору поставки №ТА001599-17 від 04.05.2017р. та виклали п.3.2. Договору у наступній редакції: Покупець зобов'язаний здійснити післяоплату у розмірі 100% від погодженої вартості даної партії товару згідно погодженої Заявки-замовлення протягом 30 календарних днів з моменту отримання Товару шляхом перерахування коштів у гривнях на розрахунковий рахунок Постачальника (а.с.17). Позивач свої зобов'язання за Договором поставки виконав в повному обсязі та поставив Відповідачу товар, що підтверджується: - видатковою накладною №1706 від 21.02.2018р., товарно-транспортною накладною №1706 від 21.02.2018р., згідно якої поставлено товару на суму 147 060,00 грн.; - видатковою накладною №1915 від 27.02.2018р., товарно-транспортною накладною №1915 від 27.02.2018р., згідно якої поставлено товару на суму 194 088,96 грн.; - видатковою накладною №1944 від 28.02.2018р., товарно-транспортною накладною №1944 від 28.02.2018р., згідно якої поставлено товару на суму 39 087,36 грн.; - видатковою накладною №2527 від 19.03.2018р., товарно-транспортною накладною №2527 від 19.03.2018р., згідно якої поставлено товару на суму 188 398,08 грн.; - видатковою накладною №2548 від 19.03.2018р., товарно-транспортною накладною №2548 від 19.03.2018р., згідно якої поставлено товару на суму 173 281,68 грн. (а.с.22-31). Відповідач в порушення умов Договору своєчасно не оплатив вартість отриманого товару, внаслідок чого станом на 17.05.2018р. за Відповідачем обліковується заборгованість в сумі 614 102,84 грн. Вказана заборгованість Відповідачем не сплачена, що і стало підставою для звернення Позивача з відповідним позовом до суду. Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного. Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України). Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України). В ході розгляду справи Відповідач 29.10.2018р. та 31.10.2018р. надіслав на адресу суду підписаний та скріплений печатками сторін акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2018р. по 18.10.2018р. за Договором поставки №ТА001599-17 від 04.05.2017р., відповідно до якого заборгованість Відповідача перед Позивачем відсутня. З вказаного акту звірки взаємних розрахунків вбачається та не спростовується Позивачем, що на час подачі позову сума заборгованості Відповідача перед Позивачем була в розмірі 179 102,84 грн., тобто розмір фактичної заборгованості Відповідача перед Позивачем було безпідставно перевищено на суму 435 000 грн., що відповідно вказує про не доведеність останніх у вказаній сумі, з цього приводу в задоволені цих вимог повинно бути відмовлено. Крім того, 10.12.2018р. Відповідач подав до суду копії видаткових накладних та платіжні доручення на підтвердження виконання зобов'язань з оплати за Договором поставки №ТА001599-17 від 04.05.2017р., у тому числі і на суму 179 102,84 грн., тобто всі вказані вище обставини фактично вказують про відсутність предмету спору (ч.2 ст. 231 ГПК України) стосовно наявності основного зобов»язання Відповідача перед Позивачем на виконання умов Договору поставки №ТА001599-17 від 04.05.2017р. і з цього приводу провадження у справі в частині суми 179 102,84 грн. підлягає закриттю. Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність. Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.8.2 Договору, за порушення строків оплати Товару, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленого, але неоплаченого в термін Товару за кожний календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом усього періоду прострочення виконання зобов'язання до моменту здійснення оплати Товару. У зв'язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого товару, Позивачем останньому нараховано пеню у розмірі 22 957,29 грн. за період з 24.03.2018р. по 17.05.2018р. Суд, перевіривши правильність розрахунку пені, зазначає, що вказаний розрахунок Позивачем зроблено не вірно, однак він є меншим ніж сума, яка розрахована судом та з цього приводу суд вважає, що вказана вимога повинна бути задоволена саме в сумі вимог Позивача у розмірі 22 957,29 грн. Також, Позивачем нараховано Відповідачу 3% річних у розмірі 2 026,64 грн. за період з 24.03.2018р. по 17.05.2018р. та інфляційні нарахування в розмірі 6 804,61 грн. за період з 24.03.2018р. по 17.05.2018р. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, перевіривши правильність розрахунку 3% річних, зазначає, що вказаний розрахунок Позивачем зроблено не вірно, однак він є також меншим ніж сума, яка розрахована судом та з цього приводу суд вважає, що вказана вимога також повинна бути задоволена саме в сумі вимог Позивача у розмірі 2 026,64 грн. При перевірці судом інфляційних нарахувань в розмірі 6 804,61 грн. за період з 24.03.2018р. по 17.05.2018р. необхідно вказати на те, що при застосуванні індексу інфляції необхідно враховувати, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця (лист Верховного Суду України від 03.04.1997 року за № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ"), однак ці вимоги Позивачем помилково не враховані при здійснені відповідного розрахунку. Проведеним перерахунком судом, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних нарахувань підлягають задоволенню в розмірі 1 865,41 грн. В решті позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 4 939,20 грн. належить відмовити. З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 22 957,29 грн. - пені, 2 026,64 грн. - 3% річних, 1 865,41 грн. - інфляційних витрат. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При зверненні до господарського суду Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 9 688,37 грн. згідно платіжного доручення №1847 від 21.05.2018р. (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що Відповідач оплатив суму заборгованості в розмірі 179 102,84 грн., внаслідок чого 21.11.2018р. Позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018р. на підставі ч.5 ст. 46 ГПК України, повернуто заяву Позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з Відповідача 22 957,29 грн. - пені, 2 026,64 грн. - 3% річних, 6 804,61 грн. - інфляційних витрат та судовий збір у зв»язку з відсутністю доказів направлення останньої на адресу Відповідача. Під час розгляду справи встановлено про відсутність заборгованості Відповідача перед Позивачем в сумі 179 102,84 грн., що вказує про відсутність предмету спору в цій частині і з цього приводу провадження у справі підлягає закриттю. Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі. Враховуючи вищевикладені обставини, судовий збір повинен бути повернутий Позивачу із Державного бюджету України в розмірі 1 401,37 грн., за відповідним клопотанням Позивача. Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Резолютивна частина:
Позов задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АКАМА", (49022, м.Дніпро, вул.Океанська, 3, ЄДРПОУ 38836656) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАПАК ТАВРІЯ", (75101, м.Олешки, Херсонська область, вул.Гвардійська, 103, ЄДРПОУ 38045226) 22 957,29 грн. - пені, 2 026,64 грн. - 3% річних, 1 865,41 грн. - інфляційних витрат, судовий збір у розмірі 1 488,22 грн. наказ видати після набрання рішенням законної сили. Провадження у справі в частині суми 179 102,84 грн. - закрити. В решті позовних вимог - відмовити. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня його оголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Суддя О.І. Красота Повне рішення складено 10.01.2019 Повне рішення складено 10.01.2019

Результат: partial