Вид судочинства: criminal
Суддя: Блага І. С.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02

Обставини справи:
22.02.2013 року близько 10.00 години у Комунальному закладі «Центр дитячої та юнацької творчості №7 Харківської міської ради» за адресою: м.Харків, вул..Грозненська, 56, [PERSON] в ході сварки з [PERSON], на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, що виникли внаслідок дитячого конфлікту, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, нанесла декілька ударів кулаком в обличчя [PERSON], а потім завдала удару по лівій нозі [PERSON], чим спричинила останній, згідно висновку судово-медичної експертизи №547-АЯ/13 від 26.02.2013р., синець на лівій нижній кінцівці, який відноситься до легких тілесних ушкоджень. Таким чином своїми умисними діями [PERSON] скоїла злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження. Допитана в судовому засіданні обвинувачена [PERSON] не визнала себе винуватою та пояснила, що 22.02.2013р. приблизно о 09.00 годині ранку, коли вона прийшла до Комунального закладу «Центр дитячої та юнацької творчості №7», у роздягальні до неї підбігла потерпіла [PERSON], яка почала її трусити, звинувачуючи у тому, що вона вдарила її сина за три до того. Вона не била [PERSON], а намагалася її відсунути від себе, тому що та рвала на ній светр. Цей конфлікт проходив на очах дітей та їхніх батьків. Незважаючи на невизнання вини обвинуваченою [PERSON] її винуватість у вчиненні інкримінованого їй злочину підтверджується сукупністю доказів, які були досліджені в ході судового розгляду кримінального провадження. Показаннями потерпілої [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що 19.02.2013р. між її неповнолітнім сином [PERSON] та неповнолітнім сином обвинуваченої [PERSON], які відвідували Комунальний заклад «Центр дитячої та юнацької творчості №7», стався конфлікт під час перерви. Після занять [PERSON] вдарила її сина [PERSON] по голові. Через три дні в період часу з 09.00 години до 10.00 години вона прийшла до вказаного закладу та, побачивши у роздягальні [PERSON], стала висловлювати їй свої претензії з приводу дій останньої та кричати на неї. Коли вони вийшли з приміщення роздягальні, [PERSON] нанесла їй удари руками по голові та ногою по нозі. Показаннями свідка [PERSON], яка під час судового розгляду пояснила, що вона є педагогом Комунального закладу «Центр дитячої та юнацької творчості №7» у м.Харкові. Деякий час тому, точної дати свідок не пам'ятає у зв'язку зі спливом часу, під час першого уроку в районі після 09.00 години ранку вона почула шум, вийшла з класу та побачила, що потерпіла [PERSON] кричить на обвинувачену [PERSON] Після чого обвинувачена [PERSON] стала бити потерпілу [PERSON] кулаком по голові та ногою по нозі. Свідок їх розтягнула у різні кімнати. Свідку відомо, що конфлікт між обвинуваченою та потерплою стався через сварку їх дітей. Показаннями свідка [PERSON], яка пояснила суду, що вона є директором Комунального закладу «Центр дитячої та юнацької творчості №7 Харківської міської ради». Деякий час тому, точної дати свідок не пам'ятає у зв'язку зі спливом часу, коли вона прийшла на роботу, вахтер повідомила їй, що побилися дві матері. До неї до кабінету зайшла потерпіла [PERSON], яка була растрепанная та почервоніла. Потерпілій викликали бригаду швидкої допомоги, лікарі якої по приїзду поміряли їй тиск, який був у неї високим, та госпіталізували її. Зі слів педагога [PERSON] свідкові стало відомо, що конфлікт між обвинуваченою та потерплою стався через те, що обвинувачена вдарила сина потерпілої. Показаннями свідка [PERSON], яка пояснила в судовому засіданні, що знає обвинувачену [PERSON], оскільки вони проживають неподалік одна від одної. У лютому 2013 року вранці під час першого заняття, коли свідок чекала свою дитину у Комунальному закладі «Центр дитячої та юнацької творчості №7», вона побачила, як потерпіла [PERSON] кинулася до обвинуваченої [PERSON], схопила її за комірець та почала її трясти. Тоді обвинувачена стала відштовхувати потерпілу від себе. Свідок не пам'ятає, чи наносила обвинувачена удари потерпілій. На шум вибігла педагог. Обвинувачену та потерпілу розтягли та розвели по різним приміщенням. Фактичними даними висновку судово-медичної експертизи №547-ая/13 від 26.02.2013р., згідно з яким у [PERSON] має місце синець на лівій нижній кінцівці. Це ушкодження утворилося від дії тупого твердого предмету, який не відобразив у цьому ушкодженні своїх індивідуальних ознак, за механізмом удару-здавлення, та, враховуючи його морфологічні ознаки міг бути отриманий у строк та, не виключено, що при обставинах, на які вказує [PERSON] За ступенем тяжкості це легке тілесне ушкодження. Діагноз «ушиби м'яких тканей голови» поставлений [PERSON] на підставі суб'єктивних факторів та не підтверджений об'єктивними даними, тому при оцінці ступеню тяжкості до уваги не приймається (матеріали к.п. а.с.23). Показаннями судово-медичного експерта [PERSON], який проводив судово-медичну експертизу №547-ая/13 від 26.02.2013р. та який під час судового розгляду справи пояснив, що в ході експертного дослідження у потерпілої мав місце синець на нозі сіро-фіолетового кольору, що свідчило про утворення цього ушкодження, у тому числі, у час, який вказаний у постанові слідчого про призначення експертизи. Оскільки на дослідження була представлена рентгенограма черепу потерпілої, в якій зазначено «норма», то цей знімок на дослідження не брався; тілесні ушкодження в області голови потерпілої ним встановлені не були. Суд критично відноситься до показань обвинуваченої [PERSON] про те, що вона не наносила ударів [PERSON], та вважає їх способом захисту, оскільки вони спростовуються сукупністю інших доказів у справі. Що стосується доводів сторони захисту про те, що дії обвинуваченої відносяться до необхідної оборони та що обвинувачена таким чином захищалася від дій потерпілої, то суд зазначає наступне. Допитана в судовому засіданні обвинувачена взагалі заперечувала ту обставину, що вона наносила удари потерпілій. Крім того, згідно зі ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Тобто право на необхідну оборону виникає тільки за наявності для цього пев ної підстави - юридичного факту, яким є лише вчинення особою суспільно небезпечного посягання. Разом з тим під час судового розгляду не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що потерпіла [PERSON] вчиняла по відношенню до [PERSON] таке суспільно небезпечне посягання, що дозволяло б кваліфікувати дії останньої зі спричинення шкоди потерпілій (легкого тілесного ушкодження) як необхідну оборону. Вивченням особи обвинуваченої [PERSON] встановлено, що вона має на своєму утриманні малолітню дитину, [PERSON], [INFO], на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судима, за місцем проживання характеризується формально (а.с. 70, 71, матеріали к.п. а.с.35, 36, 38-40). Обставин, які б згідно зі ст.ст.66 та 67 КК України, пом'якшували та обтяжували покарання обвинуваченій, судом не встановлено. Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного нею злочину, дані про її особу, відсутність обтяжуючих та пом'якшувальних покарання обставин, а також обставини вчинення злочину, а саме, поведінку потерпілої [PERSON] під час конфлікту з обвинуваченою. Так, в судовому засіданні потерпіла пояснила, що 22.02.2013р. вона кричала на обвинувачену, висловлюючи їй свої претензії. Суд призначає покарання обвинуваченій згідно цілей, визначених ч.2 ст.50 КК України, а саме: з метою виправлення обвинуваченої та запобіганню вчиненню нових злочинів як самою обвинуваченою, так і іншими особами. Що стосується заявленого потерпілою [PERSON] цивільного позову, то враховуючи, що винуватість [PERSON] у вчиненні інкримінованого їй злочину була доведена під час судового розгляду, суд знаходить підстави для задоволення позову та стягує з обвинуваченої на користь потерпілої суму у розмірі 2000 грн., яку вважає достатньою компенсацією за спричинені обвинуваченою моральні страждання та фізичний біль. Речових доказів та судових витрат у справі немає. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
Визнати винною [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень 00 копійок. Цивільний позов потерпілої [PERSON] задовольнити. Стягнути з [PERSON] ([INFO], [ADDRESS], паспорт серії [NUMBER], виданий 11.07.2002р. Червонозаводським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області) на користь [PERSON] ([INFO], [ADDRESS], паспорт серії [NUMBER], виданий 23.01.2001р. Червонозаводським РВ УМВС України в Харківській області) 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м.Харкова протягом 30 діб після проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення. Суддя І.С. Блага

Результат: guilty