Вид судочинства: civil
Суддя: Янжула С. А.
Дата ухвалення: 2026-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
22 жовтня 2025 року в провадження головуючого - судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 20 вересня 2013 року між ПАТ АБ "Укргазбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 039/09/2013/364, відповідно до якого позичальнику були надані кредитні кошти в розмірі 159 990,00 гривень. Процентна ставка за користування кредитом 16,9 % річних. (п. 1.4.1 Кредитного договору). За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 21,9 % річних (п. 1.4.2. Кредитного договору). Строк повернення кредитних коштів до 19 вересня 2020 року (п. 1.3.1 Кредитного договору). 20 вересня 2013 року в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між ПАТ АБ "Укргазбанк" та [PERSON] було укладено договір застави транспортних засобів, посвідчений приватним нотаріусом Свердловського міського нотаріального округу Луганської області Молочко М.В. за реєстровим номером №3528. Договір застави забезпечує всі вимоги заставодержателя, що випливають з кредитного договору № 039/09/2013/364 від 20 вересня 2013 року, згідно з яким заставодавець зобов`язаний повернути кредит у розмірі 159 990,00 грн. та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (16,9 % річних) та за прострочену заборгованість (21,9 % річних), а також комісії, штрафи та пені. Предметом застави є автомобіль марки ВYD, моделі S-6, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN-код: [NUMBER] , колір - сірий, реєстраційний номер [NUMBER] . Вартість застави оцінено в 189 990,00 грн. з ПДВ (заставна вартість). Також, в якості забезпечення зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 039/09/2013/364-П від 20 вересня 2013 року, за умовами якого поручитель зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту у розмірі 159 990,00 грн., сплати процентів за користування кредитними коштами, а також сплачувати комісії, штрафи та пені у розмірі і випадках, передбачених Кредитним договором, договором забезпечення та договором поруки. У зв`язку з порушенням боржниками умов кредитного договору та договору поруки позивач звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 02 липня 2019 року. Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 22 листопада 2021 року у справі №408/5848/19-ц з [PERSON] , [PERSON] було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 039/09/2013/364 від 20 вересня 2013 року, що утворилася станом на 02 липня 2019 року в загальному розмірі 148 970,41 грн. та судовий збір в розмірі 2 237,56 грн. Рішення суду набрало законної сили 23 грудня 2021 року та стало обов`язковим до виконання для відповідачів, однак не виконувалося відповідачами протягом більш ніж 4 років. І лише 26 березня 2025 року головним державним виконавцем Довжанського відділу державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Великоцькою О.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №76833698 з примусового виконання виконавчого листа №408/5848/19-ц, в порядку п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі того, що солідарним боржником [PERSON] було повністю погашено заборгованість визначену рішенням суду. Обставини щодо укладення відповідачем вищевказаного кредитного договору, щодо отримання кредитних коштів за цим кредитним договором, щодо порушення умов цього кредитного договору, щодо наявності заборгованості за цим кредитним договором встановлено рішенням суду, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. Відповідно до ч..4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Щодо нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦІІК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 у справі №758/1303/15- ц надано висновки про правильне застосування норм права, де зазначено, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у гривневому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Враховуючи триваюче невиконання підтвердженого рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 22 листопада 2021 року у справі №408/5848/19-ц зобов`язання [PERSON] , [PERSON] з виконання передбачених Кредитним договором та Договором поруки зобов`язань, у банку виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України. Таким чином, за несвоєчасне виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором станом на 02 липня 2019 року в розмірі 148 970,41 грн. та користування кредитними коштами позивача більше 6 років, кредитором згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України була нарахована заборгованість за несвоєчасне виконання зобов`язання: - заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 22 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року (включно) 1 150,95 грн, - сума збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 22 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року (включно) 5 145,86 грн. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 10 квітня 2018 року по справі № 910/10156/17. При розгляді даної справи Верховний Суд підтримав висновок Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц вказано, що відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16- ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор змінив умови основного зобов`язання щодо періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 по справі № 910/11249/17, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Щодо штрафу за несвоєчасне страхування предмету застави. Умовами кредитного договору (п. 4.3.6 та 4.3.7) було погоджено, що одночасно з укладенням цього договору позичальник зобов`язаний надати до банку, укладений договір страхування майна, яке береться в заставу, визначеного в п. 1.2 цього Договору, а також надати Банку докази сплати страхових платежів, що підтверджують дію страхового покриття за вказаними договорами страхування на строк, не менший, ніж один рік. Позичальник також зобов`язаний підтримувати, шляхом негайної сплати відповідних страхових платежів, розмір страхової суми за укладеними договорами страхування, яка зменшилась з будь-яких причин, на рівні, визначеному у відповідному договорі страхування на момент укладення такого договору страхування та надавати до Банку підтвердження внесення страхового платежу (п. 4.3.8 кредитного договору). Пунктом 5.2 Кредитного договору передбачено, що у випадку порушення Позичальником зобов`язань за цим договором, він зобов`язаний відшкодувати Банку збитки, а також сплатити штрафні санкції та інші видатки, понесені Банком за цим Договором. Відповідно до п. 3.3.4 Договору застави від 20 вересня 2013 року на період дії цього Договору Заставодавець зобов`язаний застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок відповідно до вимог Банку, виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування та надати Банку копії договору(ів) страхування, а також документів, що підтверджують сплату страхових платежів за цим(и) договором(ами) страхування. Забезпечити безперервну дію страхового покриття щодо предмету застави на строк не менший ніж той, в межах якого заставодавець виконає свої зобов`язання за кредитним договором. Не пізніше ніж за 3 банківські дні до граничного строку закінчення дії договору страхування, у випадку якщо Заставодавець не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, укласти новий договір страхування та сплатити річний страховий платіж або черговий платіж визначений новим договором страхування, та не пізніше ніж за 1 банківський день до граничного строку дії попереднього договору страхування, надати Заставодержателю докази таких сплат та копії договору(ів) страхування. Підтримувати, шляхом негайної сплати відповідних страхових платежів, розмір страхової суми, яка зменшилась з будь-яких причин, на рівні, визначеному в договорі страхування, на момент укладення договору страхування та надавати заставодержателю докази таких сплат. Пунктом 4.2 Договору застави від 20 вересня 2013 року передбачено відповідальність Заставодавця за кожний випадок невиконання чи неналежне виконання п. 3.3.4 даного договору Заставодавець сплачує на користь Заставодержателя штраф у розмірі 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п.2.3 цього Договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення. За порушення відповідачем [PERSON] виконання своїх зобов`язань, у відповідності до п. 4.2 Договору застави від 20 вересня 2013 року Банком було нараховано штраф за невиконання п.п.4.3.6, 4.3.7, 4.3.8 Кредитного договору та п. 3.3.4 Договору застави від 20 вересня 2013 року щодо страхування предмету застави за період з 12 березня 2017 року по 29 лютого 2020 року у розмірі 54 174,15 грн. Як зазначалось вище, відповідно до умов пункту 1.1. Договорів поруки № 312/172-2від 20 вересня 2013 року - поручителі зобов`язались в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту у розмірі 159 990,00 грн., сплати процентів за користування кредитними коштами, а також сплачувати комісії, штрафи та пені у розмірі і випадках, передбачених Кредитним договором та Договором забезпечення та договором поруки. Отже, поручитель несе солідарну відповідальність і за невиконання позичальником/заставодавцем умов договору застави щодо страхування Предмету застави та надання банку доказів такого страхування, зокрема договорів страхування та внесення страхових платежів. Враховуючи тривале неправомірне користування кредитними коштами банку в розмірі 148 970,41 грн., а також те, що позичальник та поручитель порушили виконання взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, зокрема, своєчасно не повернули кредитні кошти та не сплатили проценти за їх використання, в зв`язку з чим Банк був вимушений звернутись з позовом до суду - то за таких обставин Банк має законне право на компенсацію та стягнення з Боржника 3% річних від простроченої суми, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язання. Таким чином загальний розмір заборгованості за цим позовом становить 60 443,96 гривень, що складається з: заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 22 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року (включно) 1 150,95 грн, суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 22. листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року (включно) 5 145,86 грн, штрафу за невиконання п.п. 4.3.6, 4.3.7, 4.3.8 Кредитного договору та п. 3.3.4 Договору застави від 20 вересня 2013 року щодо страхування предмету застави за період з 12 березня 2017 року по 29 лютого 2020 року у розмірі 54 174,15 грн. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму грошових коштів в розмірі 60 443,96 гривень та судовий збір по справі. Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи; відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку шляхом оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. У відповідності до приписів ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 20 вересня 2013 року між ПАТ АБ "Укргазбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 039/09/2013/364, відповідно до якого позичальнику були надані кредитні кошти в розмірі 159 990,00 гривень. Процентна ставка за користування кредитом 16,9 % річних. (п. 1.4.1 Кредитного договору). За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 21,9 % річних (п. 1.4.2. Кредитного договору). Строк повернення кредитних коштів до 19 вересня 2020 року (п. 1.3.1 Кредитного договору). 20 вересня 2013 року в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між ПАТ АБ "Укргазбанк" та [PERSON] було укладено договір застави транспортних засобів, посвідчений приватним нотаріусом Свердловського міського нотаріального округу Луганської області Молочко М.В. за реєстровим номером №3528. Договір застави забезпечує всі вимоги заставодержателя, що випливають з кредитного договору № 039/09/2013/364 від 20 вересня 2013 року, згідно з яким заставодавець зобов`язаний повернути кредит у розмірі 159 990,00 грн. та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (16,9 % річних) та за прострочену заборгованість (21,9 % річних), а також комісії, штрафи та пені. Предметом застави є автомобіль марки ВYD, моделі S-6, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN-код: [NUMBER] , колір - сірий, реєстраційний номер [NUMBER] . Вартість застави оцінено в 189 990,00 грн. з ПДВ (заставна вартість). Також, в якості забезпечення зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 039/09/2013/364-П від 20 вересня 2013 року, за умовами якого поручитель зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту у розмірі 159 990,00 грн., сплати процентів за користування кредитними коштами, а також сплачувати комісії, штрафи та пені у розмірі і випадках, передбачених Кредитним договором, договором забезпечення та договором поруки. У зв`язку з порушенням боржниками умов кредитного договору та договору поруки позивач звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 02 липня 2019 року. Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 22 листопада 2021 року у справі №408/5848/19-ц з [PERSON] , [PERSON] було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 039/09/2013/364 від 20 вересня 2013 року, що утворилася станом на 02 липня 2019 року в загальному розмірі 148 970,41 грн. та судовий збір в розмірі 2 237,56 грн. Рішення суду набрало законної сили 23 грудня 2021 року та стало обов`язковим до виконання для відповідачів, однак не виконувалося відповідачами протягом більш ніж 4 років. І лише 26 березня 2025 року головним державним виконавцем Довжанського відділу державної виконавчої служби у Довжанському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Великоцькою О.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №76833698 з примусового виконання виконавчого листа №408/5848/19-ц, в порядку п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі того, що солідарним боржником [PERSON] було повністю погашено заборгованість визначену рішенням суду. Обставини щодо укладення відповідачем вищевказаного кредитного договору, щодо отримання кредитних коштів за цим кредитним договором, щодо порушення умов цього кредитного договору, щодо наявності заборгованості за цим кредитним договором встановлено рішенням суду, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. Відповідно до ч..4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Щодо нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦІІК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 у справі №758/1303/15- ц надано висновки про правильне застосування норм права, де зазначено, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у гривневому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Враховуючи триваюче невиконання підтвердженого рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 22 листопада 2021 року у справі №408/5848/19-ц зобов`язання [PERSON] , [PERSON] з виконання передбачених Кредитним договором та Договором поруки зобов`язань, у банку виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України. Таким чином, за несвоєчасне виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором станом на 02 липня 2019 року в розмірі 148 970,41 грн. та користування кредитними коштами позивача більше 6 років, кредитором згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України була нарахована заборгованість за несвоєчасне виконання зобов`язання: - заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 22 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року (включно) 1 150,95 грн, - сума збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 22 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року (включно) 5 145,86 грн. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 10 квітня 2018 року по справі № 910/10156/17. При розгляді даної справи Верховний Суд підтримав висновок Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц вказано, що відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16- ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор змінив умови основного зобов`язання щодо періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 по справі № 910/11249/17, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Щодо штрафу за несвоєчасне страхування предмету застави. Умовами кредитного договору (п. 4.3.6 та 4.3.7) було погоджено, що одночасно з укладенням цього договору позичальник зобов`язаний надати до банку, укладений договір страхування майна, яке береться в заставу, визначеного в п. 1.2 цього Договору, а також надати Банку докази сплати страхових платежів, що підтверджують дію страхового покриття за вказаними договорами страхування на строк, не менший, ніж один рік. Позичальник також зобов`язаний підтримувати, шляхом негайної сплати відповідних страхових платежів, розмір страхової суми за укладеними договорами страхування, яка зменшилась з будь-яких причин, на рівні, визначеному у відповідному договорі страхування на момент укладення такого договору страхування та надавати до Банку підтвердження внесення страхового платежу (п. 4.3.8 кредитного договору). Пунктом 5.2 Кредитного договору передбачено, що у випадку порушення Позичальником зобов`язань за цим договором, він зобов`язаний відшкодувати Банку збитки, а також сплатити штрафні санкції та інші видатки, понесені Банком за цим Договором. Відповідно до п. 3.3.4 Договору застави від 20 вересня 2013 року на період дії цього Договору Заставодавець зобов`язаний застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок відповідно до вимог Банку, виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування та надати Банку копії договору(ів) страхування, а також документів, що підтверджують сплату страхових платежів за цим(и) договором(ами) страхування. Забезпечити безперервну дію страхового покриття щодо предмету застави на строк не менший ніж той, в межах якого заставодавець виконає свої зобов`язання за кредитним договором. Не пізніше ніж за 3 банківські дні до граничного строку закінчення дії договору страхування, у випадку якщо Заставодавець не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, укласти новий договір страхування та сплатити річний страховий платіж або черговий платіж визначений новим договором страхування, та не пізніше ніж за 1 банківський день до граничного строку дії попереднього договору страхування, надати Заставодержателю докази таких сплат та копії договору(ів) страхування. Підтримувати, шляхом негайної сплати відповідних страхових платежів, розмір страхової суми, яка зменшилась з будь-яких причин, на рівні, визначеному в договорі страхування, на момент укладення договору страхування та надавати заставодержателю докази таких сплат. Пунктом 4.2 Договору застави від 20 вересня 2013 року передбачено відповідальність Заставодавця за кожний випадок невиконання чи неналежне виконання п. 3.3.4 даного договору Заставодавець сплачує на користь Заставодержателя штраф у розмірі 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п.2.3 цього Договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення. За порушення відповідачем [PERSON] виконання своїх зобов`язань, у відповідності до п. 4.2 Договору застави від 20 вересня 2013 року Банком було нараховано штраф за невиконання п.п.4.3.6, 4.3.7, 4.3.8 Кредитного договору та п. 3.3.4 Договору застави від 20 вересня 2013 року щодо страхування предмету застави за період з 12 березня 2017 року по 29 лютого 2020 року у розмірі 54 174,15 грн. Як зазначалось вище, відповідно до умов пункту 1.1. Договорів поруки № 312/172-2від 20 вересня 2013 року - поручителі зобов`язались в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту у розмірі 159 990,00 грн., сплати процентів за користування кредитними коштами, а також сплачувати комісії, штрафи та пені у розмірі і випадках, передбачених Кредитним договором та Договором забезпечення та договором поруки. Отже, поручитель несе солідарну відповідальність і за невиконання позичальником/заставодавцем умов договору застави щодо страхування Предмету застави та надання банку доказів такого страхування, зокрема договорів страхування та внесення страхових платежів. Враховуючи тривале неправомірне користування кредитними коштами банку в розмірі 148 970,41 грн., а також те, що позичальник та поручитель порушили виконання взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, зокрема, своєчасно не повернули кредитні кошти та не сплатили проценти за їх використання, в зв`язку з чим Банк був вимушений звернутись з позовом до суду - то за таких обставин Банк має законне право на компенсацію та стягнення з Боржника 3% річних від простроченої суми, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язання. Таким чином загальний розмір заборгованості за цим позовом становить 60 443,96 гривень, що складається з: заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 22 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року (включно) 1 150,95 грн, суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 22. листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року (включно) 5 145,86 грн, штрафу за невиконання п.п. 4.3.6, 4.3.7, 4.3.8 Кредитного договору та п. 3.3.4 Договору застави від 20 вересня 2013 року щодо страхування предмету застави за період з 12 березня 2017 року по 29 лютого 2020 року у розмірі 54 174,15 грн. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 12 Прикінцевих те перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказана норма право встановлює факт продовження строків позовної давності. Вказаний факт не потребує від позивача ані доказування можливості скористатися власним правом на судовий захист у вказаний період, ані надання буд-яких клопотань про поновлення такого строку у вказаний період. Так, постановою № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами та доповненнями) Кабінет Міністрів України запровадив карантин по всій території України з 12 березня 2020 року. Таким чином, строк позовної давності, якій не закінчився включно до 12 березня 2020 року продовжувався на весь час дії карантину. Вказане підтверджується правовим висновком Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21. В подальшому, дію карантину на території України багаторазово продовжували без її переривання та було припинено його дію лише з 30.06.2023 року. На підставі Указів Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та №259/2022 від 14.03.2022 року, №133/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022року, №58/2023 від 06.02.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», починаючи з 24 лютого 2022 року на території України діє режим воєнного стану, який діє і на даний час. Пунктом 19 Прикінцевих те перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Враховуючи невиконання відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором, договором поруки, позивач з метою захисту своїх порушених прав та інтересів звернувся до суду з даним позовом. Як зазначалося вище, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає, що матеріалами справи доведено укладення 20 вересня 2013 року між ПАТ АБ УКРГАЗБАНК" та відповідачами кредитного договору №039/09/2013/364, договору застави, договору поруки №039/09/2013/364-П. Однак, відповідачі належним чином свої зобов`язання не виконували, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем склалася заборгованість. Враховуючи, що відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, договором поруки належним чином не виконують, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Оскільки позовні вимоги задоволено, суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028 гривень. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовільнити. Стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" суму грошових коштів в розмірі 60 443 (шістдесяти тисяч чотирьохста сорока трьох) гривень 96 копійок, з яких: заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків (3% річних) за період з 22 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року (включно) в розмірі 1 150,95 гривень, та суму збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 22 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року (включно) в розмірі 5 145,86 гривень та нарахованого штрафу за невиконання п.п.4.3.6, 4.3.7, 4.3.8 кредитного договору та п.3.3.4 договору застави від 20 вересня 2013 року щодо страхування предмету застави за період з 12 березня 2017 року по 29 лютого 2020 року в розмірі 54 174,15 гривень. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" судовий збір по справі в розмірі 1 514 (однієї тисячі п`ятиста чотирнадцяти) гривень. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" судовий збір по справі в розмірі 1 514 (однієї тисячі п`ятиста чотирнадцяти) гривень.

Результат: granted