Вид судочинства: administrative
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі також - позивач, ПАТ «Родовід Банк») з позовом до Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговської-Харітонової Яніни Олексіївни (далі також - відповідач 1) про визнання незаконними дії при винесенні повідомлення № 535/6 від 19 жовтня 2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19 жовтня 2016 року № 535/6. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач 1 протиправно повернув виконавчий документ без виконання, оскільки на момент направлення заяви про відкриття виконавчого провадження вона була підвідомча Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а тому в силу ч. 1 ст. 58 Конституції України, ст. 69, ч. 6 ст. 70 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 8, ч. 9 ст. 103 Кодексу адміністративного судочинства України державний виконавець мав керуватись нормою, чинною на момент подачі заяви на пошту. Відповідачі письмових заперечень до суду не подали. Ухвалою про прийняття справи до провадження від 26 жовтня 2017 року в якості другого відповідача було залучено Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а [PERSON] - в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору. 14 грудня 2017 року в судове засідання представники сторін та третьої особи не з'явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Позивач також подав заяву про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України 14 грудня 2017 року суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке. Позивач відправив по пошті 04 жовтня 2016 року (згідно Реєстру відправлених рекомендованих листів від 04 жовтня 2016 року та фіскального чеку), заяву від 04 жовтня 2016 року № 13-11-б.б/5072 про відкриття виконавчого провадження. У вказаній заяві просив відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису № 555, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 01 липня 2009 року, про звернення стягнення на нерухоме майно, яким є земельна ділянка, загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Колонщинська сільська рада, - що належить на праві власності [PERSON] В заяві було також зазначено, що зазначена земельна ділянка на підставі договору іпотеки передана в іпотеку ПАТ «Родовід Банк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаної земельної ділянки, пропонувалось задовольнити суму заборгованості [PERSON] (боржника) перед ПАТ «Родовід Банк» (стягувач) еквівалентній 1 797 736,51 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 13 717 268,89 грн. Згідно контрольно-реєстраційної картки заява позивача була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2016 року за № 30602-0-33-16. Повідомленням від 19 жовтня 2016 року № 535/6 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговська-Харітонова Я.О. на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернула без виконання виконавчий документ, зазначивши, що у пред'явленому на виконання виконавчому документі сума зобов'язань становить менше 20 мільйонів гривень. При цьому виконавець посилався на абзац перший ч. 4 розділу першого Інструкції з організації примусового викання рішень, затвердженої у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. № 2832/5, згідно якого Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, зокрема за якими сума зобов'язань становить 20 і більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. При вирішені спору суд виходить з наступного. З 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). У зв'язку з набранням чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII були внесені зміни до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (із змінами), шляхом викладення її в новій редакції. В п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за № 1302/29432, була визначена підвідомчість Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, зокрема до виключної компетенції цього органу були віднесені рішення, сума зобов'язання за яких становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. В силу п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. До 05 жовтня 2016 року, тобто в період дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), підвідомчість визначалась в ст. 21 цього Закону, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладалось виконання рішень, за якими сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. В ході розгляду було встановлено, що на момент надходження заяви позивача про відкриття виконавчого провадження до відповідачів вже діяв Закон № 1404-VIII та Інструкція з організації примусового виконання рішень в новій редакції, тобто вже діяла норма, якою була збільшена сума зобов'язання за рішенням, що відноситься до виключної компетенції Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (з 10 мільйонів та більше або еквівалентну суму в іноземній валюті на 20 мільйонів та більше або еквівалентну суму в іноземній валюті). При цьому, відповідно до п. 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. З огляду на викладене, підстав для відкриття виконавчого провадження у державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі непідвідомчого поданого виконавчого документа не було. Спеціальних норм щодо неможливості повернення заяв, поданих до набрання чинності новим Законом за правилами підвідомчості, встановленими Законом № 606-XIV, Закон № 1404-VIII не містить. При цьому суд зазначає, що повернення виконавчого документа позивачу не призвело до пропуску строку пред'явлення його до виконання, оскільки строк пред'явлення виконавчого напису від 01 липня 2009 року становив один рік (ст. 22 Закон № 606-XIV) з дня його вчинення та сплинув до набрання чинності Законом № 1404-VIII. Суд визнає помилковим посилання позивача на норми процесуальних кодексів, оскільки норми процесуальних кодексів (ЦПК та КАСУ) не регулюють порядок вчинення державним виконавцем виконавчих дій. Крім того, помилковим визнається посилання на ч. 1 ст. 58 Конституції України з огляду на наявність офіційного тлумачення цієї норми в Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, згідно якого положення цієї норми треба розуміти так, воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України). Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач (ПАТ «Родовід Банк») в силу норм Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачами судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідачів не стягуються.

Резолютивна частина:
В задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відмовити. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст.ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Головуючий суддя Судді О.В. Дегтярьова К.С. Пащенко О.М. Чудак

Результат: denied