Вид судочинства: commercial
Суддя: Бондаренко Г.П.
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02

Обставини справи:
Матеріалами справи підтверджено, що 08.08.2018 між позивачем, як підрядником, та відповідачем, як замовником, був укладений договір № 03/08/2018 (надалі за текстом - договір), відповідно до якого підрядник зобов'язався якісно та в строк за завданням замовника виконати роботи з улаштування стяжки підлоги машинним способом на об'єктах «Ягідна» та «Набережна» за адресою: м. Вишгород, а замовник передати наявну у нього технічну документацію стосовно об'єкту, прийняти завершені роботи та оплатити їх в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором. Перелік робіт, що доручаються підряднику визначено в додатку № 1 до договору (п. 1.2. договору). Обсяги робіт визначаються представниками замовника і підрядника за спільною згодою і затверджуються Актом виконаних робіт (п. - 1.3 договору). Відповідно до п. 2.1 договору, договірна вартість робіт становить 136 950, 00 (сто тридцять шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят), 00 грн., в тому числі ПДВ 22 825, 60 грн. Відповідно до п. 3.2. договору замовник здійснює на користь підрядника авансовий платіж у розмірі 50000, 00 грн протягом трьох банківських днів з дня підписання даного договору. Подальші розрахунки здійснюються замовником за фактично виконані роботи, з урахуванням здійсненого авансового платежу, на підставі Актів приймання-передачі виконаних робіт, протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати їх підписання замовником (п. 3.2.2. договору). Відповідно до пункту 5.5. договору, факт виконання робіт в повному обсязі підтверджується кінцевим актом приймання-передачі, підписаним уповноваженими представниками обох сторін на повний обсяг ремонтних робіт. На виконання замовлень відповідача, позивачем було належним чином виконано взяті на себе зобов'язання та в обумовлені договором строки (п. 4.2, 4.3 договору) виконано роботи по улаштуванню стяжки підлоги машинним способом загальною вартістю з ПДВ 136950,00 грн, що підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін актом виконаних робіт (наданих послуг) № 50 від 05.09.2018. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач взятих на себе зобов'язань щодо оплати виконаних робіт, в тому числі щодо оплати 50 000, 00 грн авансу, не виконав, доказів які б спростували доводи позивача, суду не надано. Таким чином, прострочення замовника щодо оплати виконаних робіт встановлено судом з 13.09.2018. Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 146 865, 56 грн заборгованості за договором, з яких 136 950, 00 грн - сума основного боргу за договором, 2 602, 05 грн - сума інфляційних втрат за вересень 2018 року, 562, 81 грн - 3 % річних за період прострочення з 12.09.2018 по 31.10.2018 та 6 753, 70 грн - пені за період прострочення з 12.09.2018 по 31.10.2018. Договір № 03/08/2018 від 08.08.2018 на виконання будівельних робіт є договором будівельного підряду, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Статтею 843 ЦК України визначено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст. 846 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Статтею 854 ЦК України встановлено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором. Остаточно здача - приймання робіт за договором відбулося 05.09.2018 про що сторонами підписаний акт приймання виконаних будівельних робіт. Під час прийняття виконаних підрядних робіт відповідач акту про виявлені недоліки не складав, про наявність недоліків та необхідність їх виправлення позивачу не повідомляв. Відповідно в силу положень ст. 854 ЦК України відповідач був зобов'язаний оплатити виконані роботи у строк до 12.09.2018 включно (протягом 5 - ти банківських днів), проте не оплатив. Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору. Відповідачем, в свою чергу, жодних претензій у строки визначені договором, щодо невідповідності умовам договору не заявляв, про що свідчить підписаний уповноваженими представниками обох сторін акт виконаних робіт № 50 від 05.09.2018, та доказів іншого суду не надано. В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 136 950, 00 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк виконання зобов'язання відповідно до п. 3.2.1, 3.2.2. договору настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення боргу у розмірі 136 950, 00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, відповідач є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом. Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 6753, 70 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки, відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України (за період з 12.19.2018 по 31.10.2018). Відповідно до приписів ст. 549 ЦК України пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. При цьому, згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» регулює договірні відносини між суб'єктами господарювання. Договір укладений між сторонами не містить положень щодо нарахування пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Таким чином, сторонами письмово не було досягнуто домовленості щодо забезпечення зобов'язань по договору неустойкою, таким чином вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань по оплаті виконаних робіт в розмірі 6 753, 70 грн не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції за вересень 2018 року нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до розрахунку позивача, оскільки судом встановлено правильність такого розрахунку. А позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних підлягають задоволенню відповідно до розрахунку суду, оскільки позивачем невірно визначена дата початку прострочення відповідача. Так, враховуючи положення ст. 253 ЦК України, якою визначено що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати, з якою пов'язано його початок,що акт виконаних робіт був підписаний сторонами 05.09.2018, а також що за умовами договору замовник мав оплатити вартість виконаних робіт протягом 5 - ти банківських днів, останній був зобов'язаний оплатити роботи у строк до 12.09.2018 включно. Відповідно прострочення відповідача має місце з 13.09.2018, а не з 12.09.2018, як визначено позивачем. За розрахунком суду, зробленого за допомогою системи ЛІГА, за період прострочення з 13.09.2018 по 31.10.2018 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних за порушення грошового зобов'язання в розмірі 551, 55 грн. Підсумовуючи викладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають сума основного боргу у розмірі 136 950, 00 грн, інфляційні втрати за вересень 2018 року у розмірі 2 602, 05 грн та 3 % річних за період прострочення з 13.09.2018 по 31.10.2018 у розмірі 551, 55 грн. Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача обов'язку сплати заборгованість у встановленому судом розмірі. Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені в судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 129 ГК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІСТЕН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракт Пром" про стягнення 146 868, 56 грн задовольнити частково. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Констракт Пром" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 82, офіс № 256, ідентифікаційний код 39996697) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІСТЕН" (03151, м. Київ, вул. Глінки, 3-а, вул. Парково Сирецька, буд. 21, кв. 163; ідентифікаційний код 39399330) суму основного боргу у розмірі 136 950 (сто тридцять шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят) грн 00 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 2 602 (дві тисячі шістсот дві) грн 05 коп., суму 3 % річних у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн 55 коп. та суму витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 101 (дві тисячі сто одну) грн 57 коп. 3. В задоволенні інших позовних вимог, щодо стягнення 6 753, 70 грн пені та 11, 26 грн 3 % річних - відмовити. 4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складене 14.01.2019. Суддя Г. П. Бондаренко

Результат: partial