Вид судочинства: commercial
Суддя: Аріт К.В.
Дата ухвалення: 2021-01-05 00:00:00+02

Обставини справи:
Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" про стягнення 10905,70 грн. страхового відшкодування в порядку регресу, у зв`язку з ДТП за участю автомобіля Toyota Camry, дрн. [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] (застрахованого у позивача) та автомобіля Hyundai Accent, дрн. [NUMBER] (застрахованого у відповідача), під керуванням [PERSON] , що винен у ДТП. Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3566/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановивши учасникам справи строки для надання заяв по суті спору. Сторони надали до суду наступні документи: 1) Відзив (вх.№26955 від 18.11.20), якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з порушенням наступних вимог: - для визначення розміру заподіяного матеріального збитку, Позивачем не було проведено експертизу та не застосовано коефіцієнт фізичного зносу, оскільки строк експлуатації пошкодженого транспортного засобу перевищував 7 років; - під час стягнення суми страхового відшкодування з Відповідача, не враховано суму франшизи, передбаченої Договором обов`язкового страхування цивільно-правової- відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.01.2018 року, що укладений між АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" та громадянином [PERSON] - 2000,00 грн. 2) Відповідь на відзив (вх.№28780 від 09.12.20), в якій позивач вказує на помилковість тверджень відповідача про те, що проведення оцінки пошкодженого майна є обов`язковим та документи з СТО не є належними доказами, зазначивши, що звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Відповідач не був позбавлений можливості самостійно розрахувати коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого застрахованого автомобіля. Так, дійсно в порядку статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це сума збитків, що страховиком не відшкодовується, однак на дату подання позовної заяви у Позивача була відсутня інформація стосовно франшизи за полісом № АМ/2614262. Надані документи судом прийняті до розгляду та долучені до матеріалів справи. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 30.07.2018 року у місті Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "ТОYОТА САМRY", д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який застрахований у Позивача за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №129976 від 04.07.2018 року, та автомобіля "HYUNDAI ACCENT", д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який застрахований у AT "СК "МЕГА-ГАРАНТ" (відповідача). 28.08.2018 року Постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська по справі №204/5792/18 громадянина [PERSON] було визнано винним у спричиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно з умовами договору добровільного страхування (а.с.11-19) Позивач сплатив Страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 10905,70 грн. у відповідності до статті 25 Закону України "Про страхування", у зв`язку із чим у нього виникло право вимоги до [PERSON] . Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання страхової події була забезпечена у AT "СК "МЕГА-ГАРАНТ" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2614262, то у Позивача виникло право вимоги до AT "СК "МЕГА-ГАРАНТ" по відшкодуванню спричиненого збитку в межах ліміту відповідальності на суму 10905,70 грн. 29.01.2018 року між AT "СК "МЕГА-ГАРАНТ" та громадянином [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким була застрахована його відповідальність як власника автомобіля "HYUNDAI ACCENT", д.н.з. [NUMBER] , та виданий Поліс AM №2614262 (у полісі міститься вказівка про те, що він виданий замість полісу AM №1975944). Відповідно до рахунку № АМ22962 від 02.08.2018 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 17506 грн. 07 коп. Відповідачем у відзиві зазначено, що у Розрахунку страхового відшкодування який є додатком до Страхового акту №UA2018073000034/L01/01 від 30.07.2018 року, Позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування не було враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу. Із наявної копії Свідоцтва № [NUMBER] про реєстрацію автомобіля марки "HYUNDAI ACCENT", д.н.з. [NUMBER] вбачається, що вказаний транспортний засіб випущено у 2009 році, а відтак, станом на дату скоєння ДТП, строк експлуатації пошкодженого автомобіля складав 9 років. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "HYUNDAI ACCENT" д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована AT "СК "МЕГА-ГАРАНТ" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії AM №2614262 (виданий замість полісу AM №1975944), діючого станом на 30.07.2018 року, з лімітом за шкоду майну 100 000,00 грн., розмір франшизи - 2000,00 грн. 22.06.2019 року до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега- Гарант» було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди у досудовому порядку. Дана вимога була отримана 25.06.2019 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення, однак на дату подання позовної заяви відповіді щодо результату розгляду даної вимоги ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не отримало. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного. Статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України). Судом встановлено, що 04.07.2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ№129976 (а.с.11-19), за яким був застрахований автомобіль "ТОYОТА САМRY" д.н.з. [NUMBER] . Згідно з умовами договору страхування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило Страхувальнику (на рахунок СТО) суму страхового відшкодування в розмірі 10905,70грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у відповідності до ст.25 Закону України «Про страхування» на підставі Звіту про результати огляду місця ДТП (заяви Страхувальника про настання страхового випадку) від 30.07.2018 року, страхового акту №UА2018073000034/L01/01 від 03.08.2018 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням №19289 від 06.08.2018 року. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована у відповідача згідно з полісом AM №2614262 (а.с.28) з франшизою у розмірі 2000,00 грн., що підтверджується відповідачем. Відповідно до ч.ч.16,17 ст.9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування»). Згідно з ч.2 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування». У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала. Згідно зі ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Отже, відносини між сторонами у цій справі регулюються правилами ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування». Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди, в порядку суброгації. Відносини між громадянином [PERSON] (винним у ДТП) та його страховиком - AT "СК "МЕГА-ГАРАНТ регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Законом № 1961-IV. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що відповідач не виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі ліміту відповідальності, зазначеному у страховому полісі. Відповідач заперечуючи проти позову посилається на те, що вартість матеріального збитку позивач мав визначити з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, на підставі ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003 року, строку експлуатації пошкодженого транспортного засобу, що перевищував 7 років. Суд не погоджується з цим твердженням оскільки Законом України «Про страхування» та умовами договору добровільного страхування (а.с11-19) не передбачено визначення розміру страхового відшкодування із врахуванням цього коефіцієнта, оскільки таке відшкодування здійснюється у межах фактичних витрат. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, у справі, яка розглядається, правильним є висновок, що до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги до страховика винної у ДТП особи в розмірі ліміту відповідальності, зазначеному у страховому полісі, а до відповідача після такої виплати перейде право вимоги до [PERSON] . Посилання відповідача на висновки Верховного суду, що викладені у постановах від 12.03.2018 року у справі №910/5001/17, від 06.02.2018 року у справі №910/3867/16 та від 14.05.2018 року у справі №910/5092/17, є помилковими, оскільки спірні правовідносини виникли на основі договору добровільного страхування, а не на обов`язковому страхуванні цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Будь-яких доказів щодо коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля відповідачем до суду не надано, отже, суд не бере до уваги заперечення відповідача в цій частині. Щодо франшизи суд зазначає наступне. У порядку статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це сума збитків, що страховиком не відшкодовується. Відповідно до статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" сума сплати страхового відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами укладеного договору. Відповідачем зазначено, що франшиза за полісом № АМ/2614262 складає 2000,00 грн., та надано роздруківку полісу на підтвердження зазначеного. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення 2000,00 грн. франшизи не підлягають задоволенню. Статтею 528 ЦК України передбачено, що виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не виникає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. Таким чином, з моменту виплати страхового відшкодування у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега Гарант» по відшкодуванню спричиненого збитку в межах ліміту відповідальності страховика. До суду не надано доказів, що заявлена позивачем сума перевищує зазначений ліміт. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем спростовані частково, отже підлягають частковому задоволенню, з урахуванням франшизи. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.129 ГПК України, відповідно до яких, судовий збір покладається на відповідача, з вини якого виник спір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та

Резолютивна частина:
В позові відмовити частково. Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (адреса: 61057, м.Харків, вул.Донця-Захаржевського, буд.6/8; код ЄДРПОУ 30035289) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (адреса: 04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, буд.40; код ЄДРПОУ 20782312; ІВАN: [NUMBER] в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005) суму страхового відшкодування в розмірі 8905,70 грн. та 1716,51 грн. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України. Повне рішення складено "05" січня 2021 р. Суддя К.В. Аріт

Результат: granted