Вид судочинства: commercial
Суддя: Сташків Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02

Обставини справи:
07.02.2013 між Відповідачем, як страховиком, та Позивачем, як страхувальником, було укладено договір Добровільного страхування наземного транспорту №3014/215/001815 (далі - Договір страхування), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом - автомобілем-самоскидом «КАМАЗ 65201», д.р.н. ВС0797ВІ, 2007 року випуску (далі - Застрахований автомобіль). 14.02.2013 у м. Львів по вул. Грунтова, 1 відбулося ДТП, внаслідок якої Застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження, і дана обставина підтверджується залученим до матеріалів справи протоколом ДАІ. Вину водія Застрахованого автомобіля у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено постановою Сихівського районного суду міста Львова від 11.03.2013 у справі № 464/1906/13-п. Відповідно до висновку, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТзОВ форма «Експертиза» від 25.03.2013 № 66, вартість відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження у ДТП, тобто розмір матеріального збитку, завданого його власнику, становить 200721 грн. 68 коп., при цьому коефіцієнт фізичного зносу Застрахованого автомобіля згідно вказаного висновку дорівнює нулю. 15.02.2013 Позивач звернувся до Відповідача з заявою (вх. № 0174) про виплату страхового відшкодування згідно Договору страхування в зв'язку з настанням вищевказаного ДТП, який на думку Позивача підпадає під передбачені Договором страхові випадки. Разом з цим, 12.03.2013 Відповідач листом № 456/09-203 відмовив Позивачу у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на п. 3.1.4 Договору страхування, оскільки на думку Відповідача мали місце порушення правил/інструкції технічної експлуатації Застрахованого автомобіля, що і стало причиною ДТП, а тому останнє не може бути визнано Відповідачем як страховий випадок і завдані Позивачу збитки не підлягають страховому відшкодуванню. Позивач з відмовою Відповідача у виплаті страхового відшкодування не погодився, оскільки на його думку відсутні будь-які порушення правил/інструкції технічної експлуатації Застрахованого автомобіля. Позивач зазначає, що Застрахований автомобіль під час скоєння ДТП не рухався, а лише пересувався на 1-2 метри з піднятим кузовом, що цілком відповідало правилам його експлуатації. Також Позивач зазначає, що постановою Сихівського районного суду міста Львова від 11.03.2013 у справі № 464/1906/13-п, якою водія Застрахованого автомобіля було визнано винним у скоєнні ДТП, встановлено саме факт порушення ним правил дорожнього руху, а не правил експлуатації транспортного засобу. З огляду на наведене, для встановлення обставин, які входять до предмету доказування по даній справі та є суперечливими, а саме - встановлення з технічної точки зору причин перекидання Застрахованого автомобіля та встановлення того, чи відповідали дії водія, які передували спричиненню ДТП та перекиданню Застрахованого автомобіля, вимогам правил технічної експлуатації вказаного транспортного засобу, суд дійшов висновку про необхідність застосування спеціальних знань в технічній галузі стосовно будови автомобіля та особливостей його експлуатації та у відповідності до ст. 41 ГПК України ухвалою від 02.09.2013 призначив судову технічну експертизу по справі. Із наданого Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУ МВС України в місті Києві висновку експертизи № 382/ат від 29.11.2013, який не спростований Позивачем та у відповідності до ст.ст. 32, 34 ГПК України є належним та допустимим доказом по справі, вбачається наступне. Так, умовою, достатньою для втрати рівноваги при проведенні розвантаження самоскида (Застрахованого автомобіля) є, зокрема, фізична умова, при якій центр тяжіння виходить за габарити автомобіля, і за результатами проведеного дослідження експерт прийшов до висновку, що з технічної точки зору перекидання Застрахованого автомобіля відбулось внаслідок дії сили тяжіння, яка виникла при русі з піднятою завантаженою платформою та вийшла за ліву габаритну точку автомобіля. Згідно пояснень водія Застрахованого автомобіля, Варшавського В.Р. від 15.02.2013, які містяться в матеріалах справи, він 14.02.2013 керуючи Застрахованим автомобілем при його розвантаженні побачив, що позаду автомобіля недостатньо місця для вивантаження піску, тому почав рух вперед, і в цей момент автомобіль перекинувся на ліву сторону. Водій пояснює, що проїхав приблизно до одного метра від моменту вигрузки до перекидання. Також, з наданої ОАО «КАМАЗ» інформації по технічним вимогам до експлуатації автомобіля-самосвала «КАМАЗ-65201» (п. 26 технічних вимог) вбачається, що при його експлуатації не допускається рух самоскида з піднятою платформою. Як виключення, при необхідності допускається рух вперед на 1-2 м для забезпечення повного розвантаження платформи. Якщо вантаж не розвантажується при підйомі платформи приблизно на кут 20 градусів (тобто, приблизно на половину кута підйому), належить зупинити процес розвантаження та з'ясувати причину застрявання вантажу. У залученій до матеріалів справи «Короткій пам'ятці водію по особливостям експлуатації автомобілів «КАМАЗ-6520» також зазначено про необхідність недопущення одночасного руху самоскида (ні вперед, ні назад), і підйому платформи. Допускається для завершення розвантаження просунути автомобіль вперед на 1-2 метра при повністю піднятій платформі. Також, в матеріалах справи міститься «Керівництво по експлуатації (автомобілі КАМАЗ-5360, 53605, 5460, 6460, 6520, 65201)», у п. 27 якого знову ж таки зазначено про недопущення при експлуатації автомобіля-самоскида руху з піднятою платформою. Як виключення, при необхідності допускається рух вперед на 1-2 метри для забезпечення повного розвантаження платформи. Отже, з вказаних вище документів вбачається, що водій Варшавський В.Р. при піднятій платформі, як виключення, міг зрушити Застрахований автомобіль вперед на 1-2 метри лише за умови, якщо це необхідно для повного розвантаження платформи (завершення розвантаження), при повністю піднятій платформі. При цьому, з залучених до матеріалів справи фотознімків з місця ДТП, на яких зображено перекинутий автомобіль та характер розсипання вантажу (піску), експерт прийшов до висновку, що на момент перекидання платформа Застрахованого автомобіля була не майже розвантажена, а навпаки, завантажена рівномірно. Враховуючи об'єктивну інформацію, яка зафіксована на вказаних вище фотознімках з місця ДТП, які досліджувалися експертом, останній дійшов висновку, що платформа Застрахованого автомобіля була завантажена рівномірно та на момент перекидання тільки розпочинала розвантажуватися (розпочинала підніматися). Даний розвиток події підтверджується і поясненнями водія Варшавського В.Р., залученими до матеріалів справи. Враховуючи вищевикладене, експерт робить висновок, що водій Застрахованого автомобіля при скоєнні ДТП розпочав рух вперед в момент початку розвантаження платформи, і такі дії водія Варшавського В.Р., з технічної точки зору, не відповідали вимогам правил технічної експлуатації Застрахованого автомобіля. При цьому, у випадку, якщо водій Варшавський В.Р. все ж таки підняв платформу на значний кут (приблизно на половину кута підйому), а пісок з якоїсь причини в повній мірі не почав розвантажуватись, то водій повинен був зупинити процес розвантаження і з'ясувати причину застрявання вантажу, і тому його дії в частині початку руху також не відповідають вимогам правил технічної експлуатації Застрахованого автомобіля. Наведені вище правила та умови технічної експлуатації Застрахованого автомобіля, а також висновки, до яких прийшов експерт Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в місті Києві при проведення судової технічної експертизи по даній справі не спростовані Позивачем належними засобами доказування. При цьому, судом відхиляються посилання Позивача на встановлення постановою Сихівського районного суду міста Львова від 11.03.2013 у справі № 464/1906/13-п відповідності дії водія Застрахованого автомобіля правилам експлуатації даного транспортного засобу, оскільки, по-перше, у постанові таких висновків не міститься, та по-друге, у постанові надавалася правова оцінка саме відповідності дії водія по відношенню до ПДР України, а не дотримання ним правил технічної експлуатації Застраховнаого автомобіля. Так, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, у відповідності до ст. 991 ЦК України, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування можуть бути передбачені даною статтею випадки, а також інші випадки, встановлені законом або передбачені укладеним між сторонами договором страхування. У даному випадку підпунктом п.п.3.1.4 п. 3.1 Договору страхування передбачено, що не визнаються страховими випадки і відповідно не підлягають страховому відшкодуванню збитки у разі вчинення Страхувальником, його представником, водієм, або особою, допущеною до керування Застрахованим автомобілем або іншими особами за їх вказівкою, зокрема, дій по використанню Застрахованого автомобіля з порушенням правил його технічної експлуатації визначених відповідно до нормативної документації заводу виробника. З огляду на вищенаведене судом встановлено, що причиною ДТП 14.02.2013 з Застрахованим автомобілем стала його експлуатація водієм Варшавським В.Р. всупереч встановленим заводом виробника правилам технічної експлуатації для даного виду транспортного засобу, а отже Відповідач правомірно на підставі п.п.3.1.4 п. 3.1 Договору страхування відмовив Позивачу у визнанні даного ДТП страховим випадком та виплаті страхового відшкодування. Відтак, заявлені позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Судовий збір (4014,43 грн.) та понесені Позивачем витрати на оплату послуг адвоката (10000 грн.) відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на останнього та не відшкодовується. Крім того, у відповідності до положень ст. 49 ГПК України та згідно довідки Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в місті Києві, вартість проведеної ним судової технічної експертизи в розмірі 978,88 грн. за результати розгляду справи (в зв'язку з відмовою в задоволенні позову) стягується на користь експертної установи з Позивача. Виходячи з викладеного та

Резолютивна частина:
У задоволенні позову відмовити повністю. Стягнути з фізичної особи - підприємця Максимович Олега Богдановича (м. Львів, вул. Вільхова, 29, кв. 2; ідентифікаційний номер 2871711095) на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м. Києві (м. Київ, вул. Володимирська, 15; ідентифікаційний код 25575285) 978 (дев'ятсот сімдесят вісім) грн. 88 коп. вартості проведеної автотехнічної експертизи № 382/ат від 29.11.2013. Видати наказ. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Повне рішення складено 15.01.2014 Суддя Сташків Р.Б.

Результат: granted