Вид судочинства: commercial
Суддя: Федорова О.В.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02

Обставини справи:
Територіальна громада міста Енергодар в особі Енергодарської міської ради Запорізької області в особі Управління комунальної власності Енергодарської міської ради (орендодавець) та товариство з обмеженою відповідальністю «ЕН-КОМП» (орендар, відповідач у справі) 21.05.2010 р. уклали договір оренди № 58-08 (надалі договір). Пунктом 1.1 договору встановлено, що орендодавець передає а орендар приймає в тимчасове володіння та користування наступне майно: нежиле приміщення у адміністративно-господарській будівлі, загальною площею 296,2 кв.м., розташоване за адресою: Запорізька область м. Енергодар, вул. Радянська, буд. 4-а, приміщення 3, яке належить орендодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно б/н, виданого Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради Запорізької області 16.04.2010 р. Пунктом 1.3 договору встановлено, що передача орендованого майна орендодавцем і прийняття його орендарем оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами. Пунктами 2.1, 2.2 договору визначено, що даний договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Строк дії цього договору складає 5 років з моменту підписання договору. Відповідно до п. 2.6 договору орендодавець має право відмовитися від договору оренди та вимагати повернення майна, якщо орендар не вносить орендну плату протягом трьох місяців поспіль; в цьому разі договір оренди буде розірваним з моменту отримання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору. Відповідно до п. 3.1 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень № 1 від 02.06.2016 р.) орендна плата за оренду комунального майна визначається згідно з Методикою розрахунку плати за оренду майна, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Енергодара, затвердженої рішенням Енергодарської міської ради від 17.06.2007 р. № 10, на момент розрахунку складає 5.422,31 грн. без урахування ПДВ за перший місяць оренди. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за попередній місяць. Пунктом 3.2 договору (в редакції договору про внесення змін та доповнень № 1 від 02.06.2016 р.) встановлено, що орендар зобовязується сплачувати орендну плату не пізніше 15-го числа місяця наступного за звітним, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок орендодавця. Зазначений договір та наступні зміни до нього посвідчені приватним нотаріусом Енергодарського міського округу Запорізької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1700. Також договір зареєстрований в реєстрі правочинів 21.05.2010 р. номер витягу 8562325. Про факт передачі обєкту оренди в користування орендарю свідчить Акт приймання-передачі від 21.05.2010 р. підписаний орендодавцем, балансоутримувачем та орендарем. Укладений сторонами договір за своїм змістом є договором оренди державного (комунального) майна. Спеціальним законом, що регулює правовідносини з оренди державного майна, є Закон України від 10.04.1992р. № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна». Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України від 10.04.1992р. № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Орендар належним чином зобовязання щодо своєчасного та повного внесення орендних платежів не здійснив, чим порушив умови договору. Внаслідок наявності порушень з боку орендаря, позивач скоригував на його адресу претензію № 01-33/1051-01 від 23.06.2017 р. з проханням в місячний строк розглянути претензію та погасити терміново заборгованість по орендній платі. Повторно претензія № 01-331701-01 від 15.09.2017 р. надсилалась 18.09.2017 р. Зазначені претензії залишені без відповіді, борг без оплати. У звязку з наявністю порушень умов договору з боку відповідача, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного: Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно з ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків від господарської діяльності. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобовязаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обовязок щодо оплати орендних платежів, у встановлений строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 78.478,78 грн. заборгованості з орендних платежів за період з грудня 2016 р. по листопад 2017 р. задовольняється судом. За порушення відповідачем строків внесення орендних платежів позивач, враховуючи положення п. 7.4 договору, просив стягнути суму пені в розмірі 7.437,09 грн. за період прострочення з 15.12.2016 р. по 07.11.2017 р. Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкції повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано. Умовами п. 7.4 договору встановлено, що в разі невиконання чи неналежного виконання орендарем обовязку, передбаченого п. 5.1 г) цього договору, він сплачує орендодавцю (до міського бюджету) пеню у розмірі 0,5% від суми невчасно сплаченої орендної плати за кожний день прострочення. Розрахунок пені за період з 15.12.2016 р. по 07.11.2017 р. виконаний позивачем невірно, оскільки допущені помилки при визначені кількості днів прострочення. Згідно розрахунку, зробленого судом, сума пені за вказаний період прострочення складає 7.455,49 грн. Враховуючи те, що позивачем заявлена до стягнення пеня у меншому розмірі ніж перераховано судом, вимоги щодо стягнення пені у розмірі 7.437,09 грн. за період прострочення з 15.12.2016 р. по 07.11.2017 р. підлягають задоволенню. За приписами ст. 615 ЦК України у разі порушення зобовязання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обємі відмовитися від зобовязання, якщо не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України. Факт невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо внесення платежів за оренду нерухомого майна, що є істотним порушенням договору оренди № 58-08 від 21.05.2010 р., матеріалами справи доведений. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності є обґрунтованою, заснованою на законі та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів. Доказів оплати наявної заборгованості та штрафних санкцій відповідач суду не надав. Посилання відповідача про допущення позивачем порушень зобовязань за договором оренди, які полягають у незарахуванні витрат відповідача понесених на капітальний ремонт системи опалення в приміщенні, що є обєктом оренди в рахунок оплати оренди, судом відхилені, оскільки укладаючи договір кожна сторона прийняла на себе певне коло прав та зобовязань. Орендар в свою чергу погодився вносити орендні платежі у розмірі та строки, що узгоджені учасниками правочину. Суд погоджується з доводами відповідача стосовно того, що в п.п. е) п. 5.2 договору сторонами визначено, що орендар має право на відшкодування чи зарахування в рахунок орендної плати вартості необхідних витрат на покращення орендованого майна, яке здійснене зі згоди орендодавця. Вартість виконаних орендарем без погодження орендодавця покращень орендованого майна, які неможливо відокремити від нього без погіршення цього майна, компенсації не підлягає. Як було зазначено представником відповідача поліпшення обєкта оренди виконанні в 2009 році, а договір оренди укладено сторонами 21.05.2010 р., тобто на момент укладення правочину роботи вже були виконанні. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення прохання відповідача про зарахування витрат за проведені поліпшення в рахунок погашення заборгованості з орендних платежів, що виникла за період з грудня 2016 р. по серпень 2017 р. Суд звертає увагу відповідача, що у разі наявності фактів порушення його прав та законних інтересів діями або бездіяльністю відповідача, позивач не позбавлений права на звернення з відповідним позовом до суду. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Резолютивна частина:
1. Позовні вимоги задовольнити. 2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕН-КОМП» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Українська, буд. 4-А, ідентифікаційний код 24517831) на користь управління комунальної власності Енергодарської міської ради (71502, Запорізька область м. Енергодар, вул. Набережна, 24, ідентифікаційний код 24517831) 78.478,78 грн. (сімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят вісім грн. 78 коп.) заборгованості з орендної плати, 7.437,09 грн. (сім тисяч чотириста тридцять сім грн. 09 коп.) пені. Видати наказ. 3. Розірвати договір оренди від 21.05.2010 р. № 58-08, укладений між управлінням комунальної власності Енергодарської міської ради (71502, Запорізька область м. Енергодар, вул. Набережна, 24, ідентифікаційний код 24517831) та товариством з обмеженою відповідальністю «ЕН-КОМП» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Українська, буд. 4-А, ідентифікаційний код 24517831), нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Енергодарського міського округу Запорізької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за номером 1700. 4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕН-КОМП» (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Українська, буд. 4-А, ідентифікаційний код 24517831) на користь управління комунальної власності Енергодарської міської ради (71502, Запорізька область м. Енергодар, вул. Набережна, 24, ідентифікаційний код 24517831, р/р 35418001031638 в УДКСУ у м. Енергодарі Запорізької області, МФО 813015, код ЄДРПОУ 26249961) 3.200,00 грн. (три тисячі двісті грн. 00 коп.) судового збору Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до п. 17.5 Розділу ХI Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повний текст судового рішення складено 19 січня 2018 року. Суддя О.В. Федорова

Результат: granted