Вид судочинства: commercial
Суддя: Баранов Д.О.
Дата ухвалення: 2022-01-10 00:00:00+02

Обставини справи:
14.05.2021 між ТОВ "Тріскел Енерджі Україна" (далі - покупець) ТОВ "Контінентал саплай енд сервісиз (Україна)" (дала - постачальник) був укладений договір поставки № 14/05-2021 за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений у специфікації/-ях (далі - товар), що додається/ються до договору і є його невід`ємною/-ими частиною/-ами), а покупець - прийняти і оплатити такий товар. Найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість договору вказується у специфікації/-ях (далі - специфікація/-її) (п. 1.2. договору). Відповідно до п. 3.1 договору постачальник поставить товар на умовах поставки і в термін, зазначені в специфікації/-ях до цього договору. Товар за цим договором поставляється партіями, що узгоджуються сторонами. Допускається дострокова чи часткова поставка. Всі необхідні при ввезенні товару на митну територію України платежі (оплату мита, митних послуг, ПДВ і т.п.) здійснює постачальник і вносить їх в рахунок оплати покупцем. Товар надходить на склад покупця після проведення всіх необхідних митних процедур, тобто повністю очищений. 14.05.2021 сторонами було підписано специфікацію № 1 узгодивши поставку товару на загальну суму 810 042, 00 грн. За умовами п. 2 специфікації строк поставки товару: не більше 30 календарних днів з дати підписання цієї специфікації. Згідно п. 3 специфікації умови та строки оплати: протягом 60 днів по факту поставки та підписання сторонами видаткових накладних. Як про це вказує позивач, на виконання обумовлених договірних зобов`язань, 26.05.2021 ним було поставлено відповідачу вказаний у специфікації товар на загальну суму 810 042, 00 грн. Водночас, позивач вказує, що відповідачем порушено договірні зобов`язання та не здійснено оплати поставленого товару у встановлений строк, внаслідок чого, в останнього утворилась заборгованість, що становить 810 042, 00 грн, що у свою чергу й послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання договірних зобов`язань, позивачем виходячи із суми основного боргу було здійснено нарахування 8 910, 46 грн - інфляційних втрат та 5 326, 30 грн - 3% річних. Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 14/05-2021 від 14.05.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки. Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини. Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України). Судом встановлено, що на виконання обумовлених сторонами договірних зобов`язань позивачем було здійснено поставку товару на загальну суму 810 042, 00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № 3 від 26.05.2021. Суд відзначає, що видаткова накладна підписана повноважними представниками сторін, без будь яких зауважень до кількості, якості та ціни товару, що тим самим підтверджує факт поставки позивачем товару та відповідно його прийняття відповідачем. Відтак, суд дійшов висновку, що дана накладна є належним, допустимим та достовірним доказом при вирішення даного спору, адже, підтверджує факт виконання умов договору з боку позивача та відповідно факт виникнення у відповідача зобов`язань щодо оплати поставленого товару. Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як про це вказувалось вище, в п. 3 специфікації № 1 сторони погодили умови та строки оплати, а саме, протягом 60 днів по факту поставки та підписання сторонами видаткових накладних. Відтак, суд відзначає, що враховуючи погоджені сторонами строки оплати товару, та зважаючи на дату отримання його покупцем (відповідно до наведеної вище видаткової накладної 26.05.2021), відповідач був зобов`язаний здійснити оплату товару 25.07.2021 (включно) Водночас, доказів щоб слідували про виконання відповідачем зобов`язань, як станом на 25.07.2021, так і на момент вирішення даного спору в матеріалах справи не міститься. Доводів позивача щодо наявної заборгованості за поставлений товар, відповідачем спростовано не було. За змістом положень ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частинами 1 та 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання. Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи вищевикладене, оскільки, відповідач не спростував доводів позивача щодо порушення строків здійснення оплати поставленого товару та відповідно не надав суду доказів здійснення його оплати, то за таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки № 14/05-2021 від 14.05.2021 та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому, вимога позивача про стягнення заборгованості в розмірі 810 042, 00 грн є обґрунтованою, документально підтвердженою, а відтак, такою, що підлягає задоволенню. Що стосується заявлених позивачем до стягнення з відповідача 8 910, 46 грн - інфляційних втрат та 5 326, 30 грн - 3% річних, у зв`язку із простроченням останнім виконання договірних зобов`язань, то суд вказує наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо нарахувань позивачем інфляційних втрат, суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань"). Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці. Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць. Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд, здійснивши перерахунок 3 % річних у період з 26.07.2021 до 13.10.2021 та інфляційних витрат за повні місяці, дійшов висновку, що позивачем арифметично вірно здійснено нарахування 3% в сумі 5 326, 30 грн, а тому, вимога в цій частині підлягає задоволенню. Водночас, суд вказує, що позивачем було допущено помилку в періоді нарахування інфляційних втрат, оскільки, таке нарахування здійснено не за повні місяці. За розрахунком суду, здійсненим за повні місяці, обґрунтованою сумою інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є 8 080, 98 грн, відтак, вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню. Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Резолютивна частина:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Контінентал саплай енд сервісиз (Україна)" - задовольнити частково. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріскел Енерджі Україна" (01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 55; ідентифікаційний код: 39414877) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Контінентал саплай енд сервісиз (Україна)" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 21, офіс 501; ідентифікаційний код: 41453559) заборгованість в розмірі 810 042 (вісімсот десять тисяч сорок два) грн 00 коп. 3% вічних в розмірі 5 326 (п`ять тисяч триста двадцять шість) грн 30 коп., інфляційні втрати в розмірі 8 080 (вісім тисяч вісімдесят) грн 98 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 12 351 (дванадцять тисяч триста п`ятдесят один) грн 75 коп. 3. В іншій частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Контінентал саплай енд сервісиз (Україна)"- відмовити. 4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повний текст рішення складено: 10.01.2022 Суддя Д.О. Баранов

Результат: partial