Вид судочинства: administrative
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2026-01-01 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.10.2025 № 172850034976 про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно із записами у трудовій книжці [NUMBER] , а саме: 1) з 19.07.1986 по 22.09.1987 у Колгоспі «Дружба» (записи № 1 в трудовій книжці [NUMBER] ); 2) з 22.09.1987 по 02.08.1989 у Профспілковому комітеті колгоспу «Дружба» (записи №№ 2-3 в трудовій книжці [NUMBER] ); 3) з 01.02.1996 по 03.01.1997 у ТОВ-фірма «Риск» (записи №№ 11-12 в трудовій книжці [NUMBER] ); 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 14.08.2025. В обґрунтування позовних вимог стверджує, що, після досягнення 57 років, 03.10.2025 звернулася з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням відповідача від 10.10.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Позивач зазначає, що період її проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить більше 4 років, тому рішення відповідача є протиправним. З огляду на викладене, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 25.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні). Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного. Обставини, встановлені судом: Згідно довідки Старостинського округу №6 (с. Поліське) Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області від 02.10.2025 №605 [PERSON] з 26.04.1986 по 11.07.1989, з 30.10.1990 по 01.05.1992 була зареєстрована та проживала в с. Поліське Рівненського (раніше - Березнівського) району Рівненської області, яке до 01.01.2015 відносилося до зони посиленого радіоекологічного контролю. У позивача відсутнє посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи. [PERSON] , [INFO] , 03.10.2025 звернулася до територіального управління ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. Рішенням відповідача від 10.10.2025 №172850034976 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Зазначено, що вік заявника становить 57 років (за необхідних 55 років). Страховий стаж 37 років 22 дні (за необхідних 25 років). Заявник прожив в зоні посиленого радіологічного контролю - 3 роки 2 місяці 16 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою [NUMBER] : період роботи в колгоспі з 19.07.1986 по 02.08.1989, оскільки відсутня довідка про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів; з 01.02.1996 по 03.01.1997, оскільки відсутній підпис уповноваженої особи при звільненні з роботи. До періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період з 30.10.1990 по 01.05.1992 згідно з довідкою від 02.10.2025 №605, оскільки в цей період заявник працював в Рівненському обласному управлінні статистики. Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку [PERSON] згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993. Не погоджуючись з відмовою відповідача в призначенні йому пенсії зі зниженням пенсійного віку, позивач звернувся до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Статтею 9 вказаного Закону встановлено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС- громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи. В свою чергу, пунктом 4 частини першої статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» категорія 4 встановлюється особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років. У частині третій статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення. Так, за змістом вказаної статті призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону. Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: - особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку передбачено на 2 роки * та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більш 5 років. Згідно із приміткою до зазначено пункту, початкова величина зниження пенсійного віку (2 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Статтею 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» унормовано, що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики. Водночас законодавець встановив перелік документів, що подаються до органу пенсійного фонду для призначення пенсії особі, яка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи. Статтею 65 Закону № 796-XII встановлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Згідно із частинами третьою, четвертою статті 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення-органами місцевого самоврядування. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України. Отже, документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи є посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Так, з матеріалів справи слідує, що позивач не має статусу громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи. В свою чергу, постановою правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1). Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 22-1 при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особа надає, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями). Як вже зазначалося вище по тексту рішення суду у позивача відсутнє посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що є основним документом, який підтверджує статус потерпілого від аварії на ЧАЕС та, відповідно, дає змогу користуватися пільгами, визначеними Законом №796-ХІІ, зокрема, призначенням пенсії на умовах статті 55. З огляду на викладене, у позивача відсутнє право на призначення пенсії на умовах статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Щодо не врахування періоду проживання позивача з 30.10.1990 по 01.05.1992 до проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, варто зазначити наступне. Згідно довідки Старостинського округу №6 (с. Поліське) Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області від 02.10.2025 №605 [PERSON] з 26.04.1986 по 11.07.1989, з 30.10.1990 по 01.05.1992 була зареєстрована та проживала в с. Поліське Рівненського (раніше - Березнівського) району Рівненської області, яке до 01.01.2015 відносилося до зони посиленого радіоекологічного контролю. Трудовою книжкою позивача серії [NUMBER] підтверджується, що вона в період з 20.12.1989 по 17.07.1995 працювала в Рівненському обласному управлінні статистики (м. Рівне) (записи №№6-8). Місто Рівне не відносилося до зони посиленого радіоекологічного контролю. Відтак, зважаючи на відстань між населеними пунктами, період проживання позивача в зоні з 30.10.1990 по 01.05.1992 спростовується вищевикладеним, а тому правомірно не був врахований пенсійним органом до періоду проживання позивача у зоні під час прийняття спірного рішення. Варто також зазначити, що посилання позивача в позовній заяві на роз`їзний характер роботи не знайшли свого підтвердження. Таким чином, період проживання позивача станом на 01.01.1993 в зоні посиленого радіоекологічного контролю становить менше 4 років, що й слугувало підставою для винесення спірного рішення відповідача від 10.10.2025. З огляду на викладене, рішення відповідача від 10.10.2025 №172850034976 є правомірним та скасуванню не підлягає. Зважаючи на правомірність рішення відповідача, похідна вимога про призначення пенсії також задоволенню не підлягає. Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду трудової діяльності з 01.02.1996 по 03.01.1997, суд зазначає таке. Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637). Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка. Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Таким чином, нормами вказаного Порядку чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, які містять відомості про періоди роботи. Згідно спірного рішення відповідача від 10.10.2025 такий період роботи не зараховано до страхового стажу позивача оскільки відсутній підпис уповноваженої особи при звільненні з роботи. Дійсно запис №11 трудової книжки серії [NUMBER] не містить підпису уповноваженої особи. Вказане свідчить про недоліки заповнення трудової книжки позивача. Разом з тим, записи трудових книжок позивача є чіткими, послідовними, не містять виправлень, спосіб внесення записів у трудові книжки позивача за період його трудової діяльності не дає підстав вважати суду, що мали місце будь-які неправомірні дії з метою штучного (безпідставного) формування стажу позивача. Факт заповнення записів трудової книжки іншим чорнилом не може покладати на позивача тягар додаткової відповідальності за можливі недоліки у веденні кадрової документації допущені роботодавцем, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відтак, позивач, як найманий працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує у даній справі. Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Наведене в сукупності свідчить про те, що відповідачем, при прийнятті спірного рішення, протиправно не враховано період трудової діяльності позивача з 01.02.1996 по 03.01.1997 до її страхового стажу, а тому такий період підлягає врахуванню. Як вже зазначалося вище, нормами Порядку №637 чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, які містять відомості про періоди роботи. Записами трудової книжки серії [NUMBER] №№1-3 підтверджується, що вона з період з 19.07.1986 по 02.08.1989 працювала у колгоспі «Дружба». Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Разом з тим, відповідачем, у разі наявності сумнівів щодо роботи позивача у спірний період, не здійснено своїх повноважень щодо перевірки записів трудової книжки, отримання додаткових документів від роботодавців позивача, які були б достатніми для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу. Таким чином період трудової діяльності позивача з 19.07.1986 по 02.08.1989 підлягає зарахуванню до її страхового стажу. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що оцінка таких обставин не має вирішального значення для правильного вирішення спору по суті. Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи частково довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах. Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити частково. За правилами частини третьої статті 139 КАС України, відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. З огляду на вказане, сума судового збору в розмірі 484,48грн, сплачена відповідно до квитанції від 21.11.2025 №QLQD-AZY3-A12E, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Резолютивна частина:
Позовну заяву задовольнити частково. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу [PERSON] періоди роботи з 19.07.1986 по 02.08.1989, з 01.02.1996 по 03.01.1997 згідно із записами у трудовій книжці серії [NUMBER] . В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнути на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судовий збір у сумі 484,48грн (чотириста вісімдесят чотири гривні, 48 коп).

Результат: partial