Вид судочинства: commercial
Суддя: Філатова Світлана Тимофіївна
Дата ухвалення: 2010-12-06 00:00:00+02

Обставини справи:
29.12.1998р. виконавчим комітетом Луцької міської ради винесено рішення № 633 "Про надання земельної ділянки в постійне користування", яким затверджено розроблений проект відводу земельної ділянки площею 1,6 га, що розташована по вул.Гордіюк у м. Луцьку (по вул. Богуна. 1 б в с. Прилуцьке) для надання її в постійне користування приватному підприємству "Лада-2000" та надано останньому в постійне користування зазначену земельну ділянку для подальшого розміщення автомобільної стоянки і автосервісного центру з видачею відповідного Державного акту. На підставі зазначеного рішення 25.04.2000р. приватному підприємству "Лада-2000" було видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІ-ВЛ №000092. Згідно ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу Української РСР (в редакції на час виникнення спірних правовідносин (в редакції від 5 травня 1993 року)) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними [PERSON] народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною [PERSON] України. Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІ-ВЛ №000092 від 25.04.2000р. зареєстровано в [PERSON] записів державних актів на право постійного користування землею за №538. Таким чином, на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою у позивача виникло право постійного користування земельною ділянкою площею 1,6 га, що розташована по вул.Гордіюк у м. Луцьку. Станом на сьогоднішній день рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради №633 від 29.12.1998р. є чинним. 18.06.2003р. Прилуцькою сільською радою за рішенням № 7/12 вказана земельна ділянка була передана ТОВ "Аргос" в оренду під будівництво автомобільної стоянки. На підставі даного рішення 15.06.2007р. між Прилуцькою сільською радою та ТОВ "Аргос" укладено договір оренди, що зареєстрований у Державному реєстрі земель за № 040709400006. 04.12.2009р. Прилуцькою сільською радою рішенням №34/10 було затверджено ТзОВ Аргос" містобудівне обґрунтування розташування об'єкту - тимчасової автостоянки на період до забудови житлового комплексу по вул.Богуна, 1-б в с.Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області на земельній ділянці, що знаходиться в користуванні ТОВ "Аргос", згідно договору оренди від 15.06.2007р. Позивач стверджує накладення меж земельної ділянки ТзОВ "Аргос" на межі земельної ділянки ПП "Лада-2000" в центральній частині землекористувань, в обгрунтування долучає Висновок експертного дослідження ПП "Експерт Інвест" №22 від 18.11.2010р. за зверненням ПП "Лада - 2000" про проведення експертного дослідження земельної ділянки на вул.Гордіюк в м.Луцьк Волинської області. Накладення меж вказаних земельних ділянок підтверджують у поясненнях, відібраних в судовому засіданні 02.12.2010р., начальник відділу державного земельного кадастру управління Держкомзему у місті Луцьку Волинської області [PERSON] та начальник відділу землеустрою, моніторингу та охорони земель Головного управління Держкомзему у Волинській області [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Підтвердженням накладення меж земельних ділянок свідчать і судові спори між сторонами (справи господарського суду Волинської області №7/81-11А, 05/52-11, (№9/41-11), №04/28-11). Тобто, станом на сьогоднішній день існують два чинних рішення (Луцької міської ради і Прилуцької сільської ради) щодо однієї земельної ділянки за вищезазначеною адресою. Позивач вважає порушеними свої права землекористувача, оспорює рішення Прилуцької сільської ради №7/12 від 18.06.2003р. про надання земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "Аргос", площею 1,15га ріллі із земель с.Прилуцьке під будівництво автомобільної стоянки, рішення Прилуцької сільської ради №34/10 від 04.12.2009р. про затвердження містобудівного обгрунтування розташування обєкту - тимчасової стоянки на період забудови житлового комплексу по вул.Богуна, 1б в с.Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області та договір оренди від 15.06.2007р., укладений між Прилуцькою сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргос", зареєстрований у Державному реєстрі земель за №040709400006. Відповідно до статей 13, 14, пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України правовий режим власності та користування землею визначається законами України. Правовий режим власності означає врегулювання нормами закону земельних відносин, порядку та умов поділу земель на категорії, правове визначення форм власності на землю, порядку набуття і здійснення права власності, а також права постійного чи тимчасового землекористування щодо управління землями тощо, реалізацію та позбавлення цього права, функції, компетенцію органів державної влади і місцевого самоврядування. Набуття громадянином права власності на земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні, в загальному порядку, визначеному статтею 118 Кодексу, не передбачає встановлення обмеження щодо строків набуття цього права. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" від 2 квітня 2002 року N 449 раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні в разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб (Рішення Конституційного суду України у справі (Справа N 1-17/2005) за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) від 22.09.2005 року №5-рп/2005). Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою встановлений статтею 141 ЗК України. Зазначений у статті перелік є вичерпним, тобто інші юридичні факти не можуть розглядатися як підстава припинення права користування земельною ділянкою. Примусове припинення права на земельну ділянку здійснюється судовими органами, як зазначено в статті 143 ЗК України. Поза межами підстав, визначених у названій статті, дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення субєкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права, не є підставою для припинення права користування земельною ділянкою (п.3.3 Рекомендацій Президії ВГСУ " Про практику застосування господарськими судами земельного законодавства " від 02.02.2010р. №04-06/15). Статтею 116 ЗК України (п.5) визначено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, проводиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому Кодексом. Із п. 8 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" вбачається, що вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140 - 149 ЗК. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. У разі пред'явлення до органу виконавчої влади або місцевого самоврядування позову про незаконність припинення права землекористування через відсутність судового рішення про вилучення земельної ділянки відповідач вправі пред'явити зустрічний позов про таке вилучення, а суд має розглянути його разом із первинним позовом. Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК перелік підстав для цього є вичерпним. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Оспорюваними рішеннями фактично припинено право користування позивача поза межами підстав, визначеними законодавчо. Знаходження частини земельної ділянки у користуванні іншої особи передбачало її вилучення і тільки після цього передачу в оренду. Вказана правова позиція відображена у судових актах Верховного Суду України (постанови №8/65 від 13.02.2007р., від 09.03.2010р.), Вищого господарського суду України (постанови №11/5057 від 07.07.2009р., №11/342 від 15.06.2010р., Вищого адміністративного суду України (ухвала №К-17618/07 від 02.09.2009р., постанова №К-5320/07 від 21.01.2009р.). Суд не приймає твердження відповідача 2, що позивач не набув права користування на земельну ділянку в силу ст.22 ЗК Української РСР за редакцією від 13.03.1992р. у звязку з відсутністю проекту землеустрою та невстановленням меж земельної ділянки в натурі, оскільки зі змісту ст.ст. 22, 23 ЗК УРСР видачі державного акту передувало встановлення землевпорядною організацією меж земельної ділянки в натурі, що вбачається зі змісту державного акту серії ІІ-ВЛ №000092 від 25.04.2000р., який містить схему земельної ділянки та визначення суміжних землекористувачів (а.с. 15-17). Прилуцькій сільській раді було відомо про те, що Луцькою міською радою в 2000році ПП "Лада-2000" видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІ-ВЛ №000092, що знайшло відображення у Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства Волинської облдержадміністрації від 03.11.2006р. Про це стверджує у поясненні, відібраному в судовому засіданні 02.12.2010р., начальник відділу державного земельного кадастру управління Держкомзему у місті Луцьку Волинської області [PERSON] Рішення Прилуцької сільської ради №7/12 від 18.06.2003р. було опротестоване районною прокуратурою як таке, що суперечить діючому законодавству (мотивація - ділянка надана в постійне користування в 2000році ПП "Лада-2000") (а.с. 57-60). У випадку належності цих земель до земель територіальної громади с.Прилуцьке, компетенція щодо їх вилучення визначається ч.3 ст.149 ЗК України. Досліджені судом докази свідчать, що порядку вилучення земельної ділянки у ПП "Лада-2000" сільською радою дотримано не було, а відтак оспорювані рішення Прилуцької сільської ради №7/12 від 18.06.2003р. про надання земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "Аргос", площею 1,15га ріллі із земель с.Прилуцьке під будівництво автомобільної стоянки, №34/10 від 04.12.2009р. про затвердження містобудівного обгрунтування розташування обєкту - тимчасової стоянки на період забудови житлового комплексу по вул.Богуна, 1б в с.Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області та договір оренди від 15.06.2007р., укладений між Прилуцькою сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргос", зареєстрований у Державному реєстрі земель за №040709400006, не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують права та охоронювані законом інтереси землекористувача. Твердження відповідачів 1, 2 щодо належності спірної земельної ділянки Прилуцькій сільській раді не спростовують висновку суду щодо порушень вимог земельного законодавства при наданні в користування земельної ділянки ТзОВ "Аргос" без вилучення її у попереднього користувача - ПП "Лада-2000" згідно зі ст.ст. 116, 141, 143, 149, 152 ЗК України. Не приймає суд твердження відповідача 2 щодо пропуску строку позовної давності, як таке що є власним тлумаченням законодавства та спростовано змістом п.4 ст.268 ЦК України, згідно якої позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Твердження відповідача 2 щодо питання чи виникло у позивача право користування спірною земельною ділянкою, чи перебуває вона у фактичному користуванні позивача та чи обліковувалась за позивачем на підставі даних земельного кадастру, не спростовує висновки суду щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою згідно з чинним Державним актом на право постійного користування землею лише з підстав, передбачених законодавством, а надання у користування земельної ділянки, що перебуває у користуванні - лише після вилучення її в порядку, передбаченому Земельним Кодексом України та припинення наявного права користування. Статтею 19 Конституції України та ст.3 ЦК України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. В силу ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зважаючи на викладене, позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення. Вимога про відшкодування судових витрат позивачем не предявлялась і судом не розглядалась. Господарський суд,

Резолютивна частина:
1. Позовні вимоги задовольнити. 2. Визнати незаконним (недійсним) рішення Прилуцької сільської ради №7/12 від 18.06.2003р. "Про надання земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "Аргос". 3. Визнати незаконним (недійсним) рішення Прилуцької сільської ради №34/10 від 04.12.2009р. "Про затвердження містобудівного обгрунтування розташування обєкту - тимчасової стоянки на період забудови житлового комплексу по вул.Богуна, 1б в с.Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області". 4. Визнати недійсним договір оренди землі від 15.06.2007р., укладений між Прилуцькою сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аргос", зареєстрований у Державному реєстрі земель за №040709400006. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суддя \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Філатова С. Т.

Результат: granted