Вид судочинства: criminal
Суддя: Дацюк О. І.
Дата ухвалення: 2024-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] 29.03.2020 року в період часу приблизно з 22.40 години до 24.00 години, діючи повторно, з корисливих мотивів, умисно проник через незачинені ворота на територію магазину Сільпо № 155 ТОВ «Сільпо-Фуд» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 74, звідки таємно викрав належні ТОВ «Сільпо-Фуд» 6 дерев`яних піддонів розміром 1200х800 мм вартістю 70,07 гривень без ПДВ за одиницю, загальною вартістю 420,42 гривень, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму. В судовому засіданні [PERSON] вину у скоєнні злочину визнав частково, вказав, що дійсно 29.03.2020 року ввечері підійшов до магазину «Сільпо», який огороджений парканом, але хвіртка була відчинена, на території побачив піддони, які вирішив викрасти. Усього взяв 5-7 піддонів, які були різними, лише два з них євро, деякі були поламані. Зазначені піддони він виніс за територію та відніс до гаражів, а потім продав за 5 або 10 гривень. Вказував, що оспорює вартість та кількість піддонів, зазначені в обвинувальному акті. В ході судового розгляду судом допитані представник потерпілого, свідки, про допит яких заявила сторона обвинувачення, досліджені письмові та речові докази, надані прокурорами, з урахуванням позицій учасників провадження щодо належності та допустимості доказів обвинувачення та захисту. Представник потерпілого [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що працює в ТОВ «Сільпо-Фуд». У 2020 році з магазину по вул. Чарівній ТОВ «Сільпо-Фуд» було викрадено піддони в кількості 9 штук. Які саме піддони зникли, він точно не знає, ймовірно, кожен піддон складався з 8 довгих дошок, трьох коротких дошок та 9 кубиків. Надалі підприємством готувалась та надавалась довідка про вартість викраденого, а також їм надали на зберігання дошки та кубики, з яких складались піддони. Свідок [PERSON] пояснив, що працює на посаді фахівця з приймання та обліку ТОВ «Сільпо-Фуд» в магазині по вул. Чарівній, 74 у м. Запоріжжя. Навесні 2020 року ввечері близько 19.00 години він склав піддони євро розмірами 1200х800 мм на естакаді. Наступного дня, коли прийшов, то побачив, що піддони розкидані та їх стало менше, зникло приблизно 10 штук. Вказані піддони складались з дошок, деякі з них були поламані. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що має гараж в гаражному кооперативі між вул. Полякова та вул. Авраменка у м. Запоріжжя. Навесні до нього підійшов обвинувачений та запропонував купити піддони, на що свідок погодився, запропонувавши придбати їх за 5 гривень кожен. Всього обвинуваченому свідок сплатив 30 гривень. Зазначені піддони свідок одразу розібрав та склав у себе в гаражі, а за деякий час дошки, з яких складались піддони, у нього були вилучені. Свідок [PERSON] суду повідомив, що працює начальником відділу охорони ТОВ «Сільпо-Фуд». Коли саме відбувались події не пригадує, пригадує, що зранку до нього прийшов [PERSON] та вказав, що зникли піддони. Далі вони переглянули відео та звернулись до поліції. Також судом досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення. 31.03.2020 року до ЄРДР внесено відомості про злочин, передбачений ст. 185 ч. 2 КК України, за заявою представника ТОВ «Сільпо-Фуд». Згідно із заявою представника ТОВ «Сільпо Фуд» вартість піддону євро 1200х800 мм складає 70,07 гривень без ПДВ. Відповідно до довідки про баланс, складеної працівником ТОВ «Сільпо Фуд», станом на 29.03.2020 року на балансі підприємства налічувались 321 піддон, після проведеної інвентаризації ТМЦ 312 піддонів. З довідки про спричинену матеріальну шкоду від 31.03.2020 року вбачається, що матеріальна шкода, причинена підприємству складає 630,65 гривень без ПДВ, що дорівнює вартості дев?яти піддонів євро 1200х800 мм. 31.03.2020 року проведено огляд території супермаркету «Сільпо» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 74, в ході якого будь-яких доказів виявлено та вилучено не було. 01.04.2020 року свідок [PERSON] в ході впізнання за фотознімками впізнав [PERSON] як особу, у якої придбав дерев`яні піддони (кількість піддонів зазначена з виправленням: або 5, або 8). 01.04.2020 року свідок [PERSON] надав слідчому 23 дерев`яних дошок довжиною 80 см, 26 дерев`яних брусків та невизначених дерев`яних дошок у кількості 6 штук. Слідчим в ході огляду предметів 02.04.2020 року оглянуто 17 дерев`яних дошок довжиною 1,2 м, 12 дерев`яних дошок довжиною 80 см, 26 брусків з дерева та ДВП. У невідому дату представником потерпілого слідчому надано диск з відеозаписом з камер відеоспостереження. В ході дослідження відеозаписів судом встановлено, що суду стороною обвинувачення надані записи з трьох камер відеоспостереження магазину « [INFO] ». При дослідженні цих відеозаписів у сукупності та порівнянні, вбачається, що відеозаписом підтверджено факт винесення [PERSON] шести піддонів (приблизно 22.28.10-22.48.13 дві штуки, 23.02.23-23.02.25 два піддони, 23.45.10-23.45.15 1 піддон, 23.49.15-23.49.18 1 піддон). Записи з перших двох камер фактично дублюються, запис з третьої відображає події з місця, де піддони були складені працівниками магазину. Суд також звертає увагу, що наданий стороною обвинувачення відеозапис являє собою фрагменти відеозапису подій, які мають очевидні ознаки втручання (пришвидшення відео або уповільнення). Стороною обвинувачення суду також надані речові докази, а саме 12 дерев`яних дошок довжиною 80 см, 17 дерев`яних дошок довжиною 1,2 м, та 26 брусків з дерева та ДСП, які оглянуті в судовому засіданні за участі сторони обвинувачення та захисту. Протоколи впізнання за фотознімками від 01.04.2020 року та від 02.04.2020 року за участі свідків [PERSON] та [PERSON] є недопустимим доказом, адже фактично свідки особисто крадія не бачили, а висловлюють своє суб`єктивне переконання про ідентичність особи на одному з представлених слідчим фото з зображенням особи на відеозаписах з камер відеоспостереження магазину, що очевидно не відповідає завданням та змісту такої слідчої дії як впізнання особи. При аналізі та оцінці доказів, які надані сторонами кримінального провадження, та досліджені судом безпосередньо, суд керується наступними положеннями чинного законодавства. Стаття 337 КПК України вказує, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, загальних принципів кримінального судочинства, положень статей 84, 85, 86, 89 КПК України та практики Європейського суду з прав людини. Статтею 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації", одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Статті 370, 373 КПК України вказують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного). Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та § 39 Рішення Страсбурзького суду "Капо проти Бельгії" № 4291/98 від 13 січня 2005 року. Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи. Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен. З урахуванням вищевикладених положень чинного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, суд, проаналізувавши в сукупності надані сторонами кримінального провадження та досліджені під час судового слідства докази, враховуючи доводи сторони захисту щодо їх недопустимості, дійшов наступних висновків. Дослідженими судом доказами, а саме показаннями обвинуваченого [PERSON] , свідка [PERSON] , відеозаписами з камер відеоспостереження магазину доведено факт того, що саме [PERSON] 29.03.2020 року вчинив крадіжку піддонів з території магазину. Стороною захисту оспорювались кількість викрадених піддонів та їх вартість. З пояснень представника потерпілого вбачається, що стандартний піддон євро, які використовуються в магазині, складається з 8 довгих дошок, 3 коротких та 9 кубиків. Такі показання відповідають візуальному вигляду піддонів, які зафіксовані відеозаписом з камер магазину. Довідка потерпілого про те, що при інвентаризації ТМЦ виявлено нестачу 9 піддонів не підтверджує того факту, що всі 9 піддонів були викрадені [PERSON] , адже невідомо коли проводилась попередня інвентаризація ТМЦ, при якій було зафіксовано наявність 321 піддона. На переконання суду, кількість викрадених [PERSON] піддонів підтверджується відеозаписом, яким зафіксовано викрадення саме шести піддонів. Оцінюючи доводи сторони захисту щодо недоведеності вартості викраденого майна, суд виходить з наступного. Статтею 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Статтею 242 КПК України в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину, передбачено, що Слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи, зокрема, для визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням. Вартість піддонів в цьому кримінальному провадженні визначена потерпілим та підтверджена відповідними довідками ТОВ «Сільпо Фуд», аналогічна вартість піддона зазначена у заяві про вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, призначення експертизи стороною обвинувачення в цьому випадку не було обов?язковим, адже потерпілим розмір матеріальних збитків визначений самостійно та підтверджений відповідними довідками про вартість викраденого майна. При цьому сторона захисту, у разі наявності сумнівів у відповідності дійсної вартості викраденого майна зазначеній потерпілим, не була позбавлена можливості надати документи на спростування зазначеної потерпілим вартості піддонів (наприклад, документи, які б вказували, що вартість аналогічних піддонів у вказаний період часу була нижче чи вище визначеної потерпілим), заявити клопотання про призначення експертизи для визначення вартості майна, тощо, натомість таким своїм правом не скористалась та зазначену стороною обвинувачення вартість майна не спростувала. Враховуючи вищевикладені висновки суду, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами факт викрадення 29.03.2020 року [PERSON] шести піддонів розмірами 1200х800 мм, які належали ТОВ «Сільпо Фуд». Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ст. 185 ч. 2 КК України як умисне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно. При дослідженні документів, які характеризують особистість [PERSON] судом встановлено, що обвинувачений не працює, не має стійких соціальних зв?язків, раніше судимий за злочини проти власності, фактично відбував покарання та скоїв злочин в період терміну випробування за попереднім вироком, що свідчить про стійку протиправну поведінку [PERSON] та свідоме нехтування ним необхідності дотримуватись норм чинного законодавства. З наявної в матеріалах справи інформації [PERSON] проходив військову службу у ВЧ [NUMBER] з 18.04.2023 року, однак, з 06.06.2023 року [PERSON] вважається таким, що самовільно залишив військову частину (відомості щодо відкриття кримінального провадження відсутні). Обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання, судом не встановлено. При призначенні покарання суд враховує положення ст. 50 КК України, яка вказує, що метою покарання є кара, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Обставини скоєння злочину, а також інформація про особистість обвинуваченого, який не займається суспільно корисною діяльністю, не працює, не має стійких соціальних зв?язків, систематично скоює злочини проти власності, свідчать про те, що [PERSON] свідомо нехтує необхідністю дотримуватись норм закону, свої потреби воліє задовольняти шляхом вчинення протиправних діянь, тож ризик продовження скоєння подібних злочинів є високим, жодних ознак каяття обвинувачений при цьому не виявив, що переконує суд у тому, що виправлення обвинуваченого, а рівно і запобігання скоєнню нових аналогічних злочинів може бути досягнуто лише за умови фактичного відбування покарання. Водночас незначна вартість викраденого переконує суд у тому, що в цьому випадку можна обмежитись мінімальним покаранням у межах санкції статті. При вирішенні долі речових доказів у кримінальному проваджені, суд керується положеннями КПК України. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
Визнати винним [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох місяців арешту. В порядку ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків призначити [PERSON] покарання шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2019 року за ст. 185 ч. 2 КК України, остаточно визначивши покарання у виді двох років трьох місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з дати фактичного приведення вироку до виконання. Речові докази: дерев?яні дошки та кубики, які зберігаються в камері схову речових доказів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, повернути ТОВ «Сільпо-Фуд»; CD-R-диск, наявний в матеріалах кримінальної справи, залишити в матеріалах кримінальної справи. Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Суддя [PERSON]

Результат: guilty