Вид судочинства: commercial
Суддя: Добреля Н.С.
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02

Обставини справи:
Харківський ОЦЗ в особі Харківської філії Харківського ОЦЗ звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти, виплачені як допомога по безробіттю [PERSON] в сумі 58.752,30 грн та витрати зі сплати судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із неправомірними діями позивачем за період з 02.09.2021 по 02.03.2022 була виплачена [PERSON] допомогу по безробіттю в розмірі 58.752,30 грн які би не здійснювались позивачем у разі своєчасної призначення та виплати пенсії останньому. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.10.2025 з урахуванням малозначності справи №922/3742/25 в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи без повідомлення сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.11.2025 з урахуванням малозначності справи №922/3927/25 в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи без повідомлення сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 17.11.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив (вх. №26664/25), в якому не погоджується із заявленими вимогами та вважає висунуту вимогу щодо повернення коштів необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначає пенсію не за власною ініціативою, а розглядає заяву про призначення пенсії після надходження її з уповноваженого органу за останнім місцем служби заявника. Саме протиправні дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів до органу Пенсійного фонду, стали причиною звернення [PERSON] до Центру зайнятості і отримання виплати допомоги по безробіттю у період з 02.09.2021 по 02.03.2022 у розмірі 58.752,30 грн. Документи для призначення пенсії за вислугу років [PERSON] надійшли до Головного управління 19.05.2022, тобто коли виплату допомоги по безробіттю було вже завершено. Отже, прийняте відповідачем рішення від 17.06.2022 про відмову [PERSON] в призначенні пенсії за вислугу років, не могло бути причиною його звернення 10.08.2021 до Центру зайнятості та, як наслідок, виплати йому допомоги по безробіттю в сумі 58.752,30 грн. Таким чином, між діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії [PERSON] і заподіяною шкодою відсутній причинний зв`язок, у зв`язку з чим відсутні підстави для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення шкоди в сумі 58.752,30 грн. 21.11.2025 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №27182/25), в якій не погоджується з відзивом відповідача та зазначає, що виплата по безробіттю здійснювалася центром зайнятості на виконання вимог законодавства України, у випадку своєчасного призначення та виплату відповідачем пенсії за вислугу років [PERSON] така виплата не здійснювалася. Пенсійний фонду України має виключну компетенцію щодо призначення, перерахунку та виплати пенсій, а також виключні дискреційні повноваження щодо прийняття відповідних рішень. Державна прикордонна служба України є лише уповноваженим органом, який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсії, але не приймає рішення щодо призначення пенсії. Таким чином правові підстави позовних вимог повністю підтверджуються неправомірністю дій Пенсійного фонду щодо відмови у призначенні пенсії [PERSON] у належний строк. 28.11.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення (вх. №27706/25) в яких зазначає, що для того, щоб неправомірна відмова у призначенні пенсії за вислугу років могла вважатися причиною заподіяння шкоди у вигляді виплаченої допомоги по безробіттю за період, коли особа мала б отримувати пенсію, необхідно, щоб спочатку орган Пенсійного фонду України отримав заяву та пакет необхідних документів для призначення пенсії, а також ухвалив неправомірне рішення про відмову у призначенні пенсії (або допустив протиправну бездіяльність, не призначивши пенсію), і після цього була виплачена допомога по безробіттю. В даному ж випадку заява на подання про призначення пенсії [PERSON] надійшли до Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області тільки 19.05.2022, тобто після того як виплата допомоги вже закінчилася. Отже, результат розгляду такої заяви не міг жодним чином вплинути на виплату йому допомоги по безробіттю. Та обставина, що пенсію [PERSON] було призначено на виконання судового рішення зворотною датою, не породжує причинний зв`язок, оскільки не змінює хронологію подій (спочатку виплата допомоги по безробіттю, потім надходження та розгляд документів про призначення пенсії). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. 10.08.2021 до Харківського міського центру зайнятості звернувся гр. [PERSON] із заявами про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю. Наказом Харківського міського центру зайнятості від 16.08.2021 №НТ210816 відповідно до статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" надано гр. [PERSON] статус безробітного з 10.08.2021. Наказом Харківського міського центру зайнятості від 16.08.2021 №НТ210816 відповідно до положень статей 22, 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" гр. [PERSON] призначено виплату допомоги по безробіттю з 10.08.2021. В подальшому, гр. [PERSON] звернувся до Харківського міського центру зайнятості із заявою від 22.09.2022, в якій повідомив, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 у справі №520/5180/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Харківській області призначити йому пенсію за вислугу років з 02.08.2021. Листом від 05.10.2022 №2000-0309-8/66074 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило позивача про те, що питання про призначення пенсії за вислугу років [PERSON] на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 у справі №520/5180/22 знаходиться на розгляді, оскільки 12.09.2022 до Другого апеляційного адміністративного суду було подано апеляційну скаргу. За результатами проведення розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та Закону України "Про зайнятість населення" позивачем був складений Акт від 10.01.2023 №23/2023, згідно з яким зроблений висновок про те, що допомога по безробіттю, яку нараховано та перераховано [PERSON] на його особистий рахунок з 02.09.2021 підлягає поверненню за рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Наказом Харківського міського центру зайнятості "Про організацію роботи щодо повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю [PERSON] " від 11.01.2023 №12 вирішено вжити заходів щодо повернення виплаченої допомоги по безробіттю [PERSON] за рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за період з 02.09.2021 до 02.03.2022 у сумі 58.752,30 грн. Позивач звернувся до відповідача з Листом-претензією про повернення коштів від 12.01.2023 №ХМЦЗ-02-185, в якому повідомив, що кошти, нараховані та перераховані [PERSON] на особистий рахунок як допомога по безробіттю з 02.09.2021 до 02.03.2022 в сумі 58.752,30 грн підлягають поверненню за рахунок відповідача протягом 15 календарних днів з дати отримання листа-претензії. У відповідь на вказаний лист-претензію відповідач у своєму листі від 17.01.2023 №2000-0902-8/7605 зазначив, що ані Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", ані Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним не передбачено жодних підстав для повернення коштів органом Пенсійного фонду України. Окрім цього, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 у справі №520/5180/22 не визнавалися протиправними або незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо непризначення пенсії [PERSON] . Наведене вказує на неправомірність покладання на нього відповідальності у вигляді повернення коштів у сумі 58.752,30 грн. Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного. Предметом спору у даній справі є вимога про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій. Правовідносини, що виникли між учасниками справи регулюються, зокрема положеннями: Конституції України, ЦК України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про зайнятість населення", Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 за № 280 тощо. Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; суб`єкти страхування на випадок безробіття - застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик; страховик - Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; об`єкт страхування на випадок безробіття - страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону; страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу. Статтею 1 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Матеріали справи свідчать, що 10.08.2022 гр. [PERSON] звернувся до Харківського міського центру зайнятості зі заявами про про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю. За період з 02.09.2021 до 02.03.2022 Харківським міським центром зайнятості [PERSON] була виплачена допомога по безробіттю в загальному розмірі 58.752,30грн, про що свідчить Додаток 4 до персональної картки "Нарахування допомоги по безробіттю та платежі". Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 у справі №520/5180/22 за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії вирішено позов [PERSON] задовольнити частково. А саме: скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про розгляд подання про призначення пенсії за вислугу років, передбаченої Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від Адміністрації Державної прикордонної служби України [PERSON] від 17.06.2022. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити [PERSON] пенсію за вислугу років з 02.08.2021. Стаття 11 ЦК України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені положеннями статті 1166 ЦК України ідповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Разом із тим, відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у цій справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи. Згідно з частиною першою статті 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Суб`єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 ЦК України є органи державної влади або місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. За пунктом 7 цього Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Відповідач у справі - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області є органом виконавчої влади, тобто суб`єктом відповідальності в розумінні статті 1173 Цивільного кодексу України. Як вже зазначалось вище, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 у справі №520/5180/22 скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про розгляд подання про призначення пенсії за вислугу років, передбаченої Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від Адміністрації Державної прикордонної служби України [PERSON] від 17.06.2022 та зобов`язано призначити [PERSON] пенсію за вислугу років з 02.08.2021. Вказане рішення набрало законної сили. Згідно з частиною четвертою статті 75 ГПК України встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини протиправної поведінки Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка виявилася у відмові в призначенні [PERSON] пенсії за вислугу років, є встановленими та не підлягають доведенню. В свою чергу, положенням пункту 2 частини 1 статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону. Пунктом 7 частини першої статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку. Отже, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем не добровільно, а на виконання вимог законодавця. Відповідно до частини першої статті 7, статті 8 та пункту 1 частини першої статті 16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, який є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією, кошти якого не включаються до складу Державного бюджету України. Виходячи з наведених вище положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю за рахунок коштів Фонду особі, якій призначено пенсію, є додатковими витратами позивача. Сума завданої позивачу шкоди вимірюється сумою допомоги по безробіттю, отриманою гр. [PERSON] у період з 02.09.2021 до 02.03.2022 в сумі 58.752,30 грн за рахунок коштів Фонду. Таким чином, судом встановлена наявність двох елементів цивільного правопорушення, а саме: - протиправної поведінки, яка не відповідає вимогам закону, що полягає у відмові Головного управління пенсійного Фонду України в Харківській області у призначенні пенсії за вислугу років гр. [PERSON] , що встановлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 у справі №520/5180/22, яке набрало законної сили; - наявність шкоди (збитків) у сумі витрат Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття на виплату допомоги по безробіттю гр. [PERSON] за період з 02.09.2021 до 02.03.2022 в сумі 58.752,30 грн. Щодо третього елементу цивільного правопорушення, а саме причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, суд зазначає наступне. Позивач у позовній заяві зазначив, що причинний зв`язок між протиправної поведінкою відповідача та збитками полягає в тому, що наслідком неправомірної відмови відповідача щодо призначення пенсії за вислугу років стало звернення безробітного до центру зайнятості та отримання допомоги по безробіттю, яка б не здійснювалася б позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії [PERSON] . Натомість суд не може погодитися з даним твердженням позивача, з огляду на наступне. Як свідчать матеріали справи, [PERSON] проходив військову службу в лавах Державної прикордонної служби України. З 01.08.2021 року був звільнений в запас Збройних сил України. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (тут і надалі в редакції станом на 01.08.2021) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Згідно з частиною першою статті 48 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. Постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 був затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Порядок). Згідно з пунктом 2 Порядку заява про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом або відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (заява про призначення/перерахунок пенсії), до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України (далі - уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби. З аналізу наведених норм вбачається, що для отримання пенсії за вислугу років гр. [PERSON] після свого звільнення повинен був звернутися з відповідною заявою про призначення пенсії до Адміністрації Державної прикордонної служби України, яка в свою чергу повинна підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області необхідні документи для призначення вказаній особі пенсії. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 у справі №520/17488/21, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2022, визнано протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів до органу Пенсійного фонду для призначення [PERSON] пенсії за вислугу років, відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби». Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України повторно розглянути заяву [PERSON] щодо підготовки та надсилання до відповідного органу Пенсійного фонду України документів для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. У вказаному рішенні судом було встановлено, що 02.08.2021 [PERSON] направлено на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України звернення з проханням оформити та подати необхідні документи до органів Пенсійного фонду для призначення йому пенсії за вислугу років. Листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 03.09.2021 №115/Б-10934-5618 [PERSON] повідомлено, що відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається військовослужбовцям, які на день звільнення мають вислугу 25 і більше календарних років. У зв`язку з тим, що календарна вислуга [PERSON] на військовій службі складає 22 роки 00 місяців 17 днів, відсутні підстави для надання доручення Східному регіональному управлінню про підготовку документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років та направлення їх до відповідного органу Пенсійного фонду України. Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 у справі №520/17488/21, яке набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] був дотриманий порядок звернення за призначенням пенсії за вислугу років шляхом безпосереднього звернення до Адміністрації Державної прикордонної служби України, як це передбачено пунктом 2 Порядку. В подальшому, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 у справі №520/17488/21 Адміністрація Державної прикордонної служби було підготовлено Подання про призначення пенсії від 15.05.2022 №11/ПВ10792/СУД, яке було надіслано на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Згідно з абзацом 1 пункту 11 Порядку днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення уповноваженим органом (структурним підрозділом). З наведеного вбачається, що днем звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення пенсії гр. [PERSON] є 15.05.2022. Суд звертає увагу на те, що в період коли гр. [PERSON] виплачувалися виплати по безробіттю, а саме з 02.09.2021 до 02.03.2022, документи щодо призначення вказаній особі пенсії за вислугу років до відповідача ще не надходили. Такі документи були отримані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області лише 19.05.2022, про що свідчить вхідний штамп на заяві про призначення пенсії. Тобто відповідач отримав документи через два місяці після того, як допомогу по безробіттю вже закінчили виплачувати. Отже, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду в Харківській області рішення про розгляд подання про призначення пенсії за вислугу років, передбаченої Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від [INFO] [PERSON] від 17.06.2022, яке було предметом оскарження в адміністративній справі №520/5180/22, не могло бути причиною звернення 10.08.2021 гр. [PERSON] до Харківського міського центру зайнятості та, як наслідок, виплати йому допомоги по безробіттю. Навпаки, підставою звернення гр. [PERSON] із заявами надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю була відмова Адміністрації Державної прикордонної служби України в оформленні та направленні необхідних документів до органу Пенсійного фонду для призначення [PERSON] пенсії за вислугу років, відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби". З наведеного вбачається, що шкода, яка завдана позивачу у вигляді виплати допомоги по безробіттю в сумі 58.752,30 грн не є наслідком прийнятого відповідачем рішення про відмову [PERSON] у призначенні пенсії за вислугу років, протиправність якого визнана рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 у справі №520/5180/22. Таким чином, між неправомірними діями відповідача, встановленими рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 у справі №520/5180/22, та заподіяною шкодою в розмірі 58.752,30 грн відсутній причинний зв`язок як обов`язковий елемент цивільного правопорушення встановленого статтею 1173 ЦК України. При цьому, посилання позивача в позовній заяві на постанови Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №922/3435/17, від 10.04.2018 у справі №927/455/17 та від 13.02.2018 у справі №915/282/17 судом не приймається до уваги, оскільки правовідносини, котрі виникли в даній справі хоча й підпадають під застосування положень статті 1173 ЦК України, проте фактичні обставини справ дещо відрізняються. Так, у вказаних справах було встановлено початкове звернення відповідних громадян до органів Пенсійного фонду України із заявами про призначення пенсії, а вже після отримання відмови в призначенні пенсії, вони зверталися до центрів зайнятості з метою отримання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю, чого у справі №922/3927/25 встановлено не було. Таким чином, висновки Верховного Суду у постановах від 07.12.2018 у справі №922/3435/17, від 10.04.2018 у справі №927/455/17 та від 13.02.2018 у справі №915/282/17 не є релевантними до даної справи. Суд зазначає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга статті 13 ГПК України). Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005). Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004). З урахуванням викладеного, судом вжиті всі можливі заходи для надання учасникам справи часу для реалізації ними своїх процесуальних прав, передбачених ГПК України, в тому числі, права на висловлення (викладення шляхом надіслання на поштову/електронну адреси суду) своєї позиції щодо поданих учасниками справи заяв по суті спору, доказів та аргументів. Відповідно до вимог частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 74 ГПК України). У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на вищевикладене, оскільки господарським судом не було встановленого причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданою позивачу шкодою, суд дійшов висновку про відсутність у діях Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області складу цивільного правопорушення, визначеного статтею 1173 ЦК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача збитків в розмірі 58.752,30 грн. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі. Відповідно до статті ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Частиною четвертою статті 11 ГПК України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994). З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Частиною четвертою статті 129 ГПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
1. В позові відмовити повністю. 2. Витрати зі сплати судового збору залишити за Харківським обласним центром зайнятості в особі Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції Східного апеляційного господарського суду. Повне рішення складено "05" січня 2026 р. СуддяН.С. Добреля

Результат: denied