Вид судочинства: commercial
Суддя: Суслова В.В.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02

Обставини справи:
Акціонерне товариство "Харківобленерго" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссигнал", в якому просить: - Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссигнал"" на користь АТ "Харківобленерго" на п/р [NUMBER] в АТ "Мегабанк", код ЄДРПОУ 00131954 заборгованість в сумі 175121,80 грн., де: заборгованість з надання послуг з розподілу електричної енергії в сумі 148386,18 грн. (де: 123655,15 грн. розподіл е/е, 24731,03 грн. ПДВ на розподіл е/е); пеня в сумі 16838,36 грн.; 3% річних в сумі 5554,79 грн., інфляційні втрати в сумі 4342,47 грн. - Покласти витрати зі сплати судового збору згідно зі ст. 129 ГПК України на відповідача, зобов`язавши сплатити на № [NUMBER] в АТ "Мегабанк", код ЄДРПОУ 00131954. Позовні вимоги обгрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2019 (№ 0014) в частині своєчасної оплати за отримані послуги. Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3580/20. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами. Також, роз`яснено сторонам, що відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. 20.11.2020 представником позивача до канцелярії суду подано заяву про забезпечення позову за вх. № 27119. Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.11.2020 в задоволенні заяви АТ "Харківобленерго" про забезпечення позову (вх. № 27119 від 20.11.2020) у справі № 922/3580/20 відмовлено. 02.12.2020 представником позивача до канцелярії суду подано заяву за вх. 28177, в якій останній зазначає, що платіжним дорученням № 4502 від 26.11.2020 відповідачем була перерахована частина суми заборгованості за договором, окрім того, 26.11.2020 відповідач звернувся до позивача з листом за № 111, в якому просив оплату боргу за вказаним платіжним дорученням розподілити наступним чином, зокрема: пеня (на розгляді в суді) за період 05-09/2020 в сумі 16838, 36 грн., 3% річних (на розгляді в суді) за період 05-09/2020 в сумі 5554,79 грн., інфляційні втрати (на розгляді в суді) в сумі 4342,47 грн. У своїй заяві позивач просив врахувати часткову оплату під час винесення рішення. Заява долучена судом до матеріалів справи. З матеріалів справи вбачається, що ухвала господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 09.11.2020 була отримана відповідачем 16.11.2020, проте, відповідач своїм правом на подання відзиву на позов, передбаченим ст. 251 ГПК України, не скористався. Водночас, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне. Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 16.11.2018 № 1446 та положень абз. 16 п. 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії'" (далі - Закон) АТ "Харківобленерго" (далі - Позивач) до 01.01.2019 здійснювало господарську діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та з постачання електричної енергії за регульованим тарифом на підставі відповідних ліцензій та укладених договорів. З 01.01.2019 Позивач, на підставі ліцензії з розподілу електричної енергії, виданої постановою НКРЕКП від 16.11.2018 № 1446, є оператором системи розподілу (далі - ОСР) та здійснює діяльність з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності, а саме, на території Харківської області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, та не є постачальником електричної енергії. Основними нормативно-правовими документами, які встановлюють вимоги та регулюють взаємовідносини між ОСР, електропостачальниками та споживачами (разом - Учасники роздрібного ринку), є, зокрема, Закон, Кодекс систем розподілу (далі - КСР), затверджений постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, та Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила), затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - Постанова № 312), в яких визначені права, обов`язки та відповідальність сторін. Доступ до системи розподілу та послуги з розподілу надаються ОСР з 01.01.2019 усім споживачам, електроустановки яких приєднані до мереж ОСР на території його діяльності на підставі публічного договору приєднання - Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (далі - Договір), який укладається між ОСР та споживачем, з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, за типовою формою договору, що є додатком № 3 до Правил та розміщений на офіційному сайті Позивача. У період з дати отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, на виконання положень п. 4 Постанови № 312, ОСР направив поштовим відправленням всім споживачам, електроустановки яких приєднані на території діяльності ОСР, заяву- приєднання до зазначеного Договору, яка формується за базами даних вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання та містить ЕІС-коди точок комерційного обліку об`єктів споживача. Направлення такої заяви-приєднання є пропозицією споживачу про приєднання до Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах діючого договору про постачання електричної енергії (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас надійності, ідентифікаційні коди, особливості обліку тощо). Договір споживача з розподілу вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання та/або сплати за рахунком, який надсилається одночасно з Договором споживача про розподіл та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві- приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов Договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії (п. 4 Постанови № 312, п.п. 1.2.15, п.п. 2.1.6 Правил). Відповідно до абз. 3 п. 5 Постанови № 312, з дати набрання чинності договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії ОСР надає послуги комерційного обліку споживачам. Відповідно до п. 1.2 Типового договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, умови Договору розроблені відповідно до Закону та Правил, та є однаковими для всіх споживачів, що відповідає положенням ст. 633, 634 ЦК України. Враховуючи той факт, що ТОВ "УКРТРАНССИГНАЛ" (далі - Відповідач) підписав заяву-приєднання до Договору на умовах договору про постачання електричної енергії від 02.11.2007 № 0014 та продовжив споживання електричної енергії після 31.12.2018, вважається, що пропозиція Позивача укласти публічний договір приєднання - Договір споживача з розподілу на умовах діючого на той час договору про постачання електричної енергії, є прийнятою, а договір про надання послуг з розподілу електричної енергії між Позивачем та Відповідачем укладений 01.01.2019 (далі - Договір № 0014) . Відповідно до п. 11.1 Договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 01.01.2020. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є основним документом та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін. Зокрема, укладення Договору означає, що між ОСР та споживачем досягнуто згоди з усіх його умов. Відповідно до п. 2.1.5. ПРРЕЕ - Договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії в частині розрахунків за послуги оператора діє, якщо згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією відповідного енергопостачальника оплату послуг з розподілу (передачі) електричної енергії забезпечує споживач. Згідно із пп.1 п. 5.1.1 Правил та пп.1 п. 7.1 Договору, ОСР має право на отримання своєчасної оплати за надання послуги з розподілу електричної енергії та перетікання реактивної енергії відповідно до умов договорів та законодавства України. Оплата послуг, наданих ОСР, здійснюється за тарифами (цінами), які встановлюються Регулятором відповідно до затвердженої ним методики. Тарифи (ціни) на послуги оператора системи оприлюднюються операторами систем у порядку та строки, визначені нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії. У відповідності до п. З Додатка № 4 від 01.01.2019 "Порядок розрахунків" до Договору, оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється Споживачем самостійно 3 плановими платежами у таких співвідношеннях: до 10 дня розрахункового періоду 30% від вартості фактичного обсягу розподіленої електричної енергії за відповідний попередній період; до 20 дня розрахункового періоду 30% від вартості фактичного обсягу розподіленої електричної енергії за відповідний попередній період; до 30 дня розрахункового періоду 40% від вартості фактичного обсягу розподіленої електричної енергії за відповідний попередній період; Якщо авансовий платіж розраховується для споживача, фактичне значення обсягу розподіленої електричної енергії якого за попередні період дорівнює 0 (або для нових споживачів), сума авансового платежу або попередньої оплати визначається на основі розрахункових значень обсягу розподіленої електричної енергії на наступний період. Відповідно до п. 1 Додатка № 4 до Договору розрахунковим періодом є календарний місяць та встановлюється з 1 числа місяця до того ж числа наступного місяця. Відповідно до п. 4 Додатка № 4 до Договору, розрахунок суми, попередньої оплати здійснюється Споживачем шляхом множення чинного у розрахунковому періоді тарифу (ціни) на розподіл на фактичний обсяг розподіленої електричної енергії за відповідний попередній період. Згідно із п. 3.1 Договору, за результатами розрахункового періоду Споживачем визначається фактичний облік (у тому числі приладовий) електричної енергії, що передається ОСР та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311 (далі - Кодекс комерційного обліку) з урахуванням вимог цього Договору. Відповідно до п. 5 Додатка № 4 до Договору, остаточний розрахунок коштів, яку має оплатити Споживач за послугу з розподілу електричної енергії за розрахунковий період, визначається виходячи з фактичного обсягу розподіленої електричної енергії на діючий тариф (ціну) з розподілу у розрахунковому періоді. Відповідно до п. 6 Додатка № 4 до Договору, рахунки за послугу з розподілу електричної енергії надаються Споживачу ОСР протягом 5 робочих днів від дня закінчення розрахункового періоду у відповідних структурних підрозділах ОСР. В разі неотримання Споживачем рахунків ОСР направляє рахунки Споживачу поштовим зв`язком. У такому разі рахунки вважаються отриманими Споживачем з дня їх відправлення. Рахунки на послугу з розподілу електричної енергії та за перетікання реактивної електричної енергії мають бути оплачені протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунку Споживачем. Пунктом 8.5. договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених додатком 4 до цього договору, у разі якщо главою 5 цього договору передбачено, що оплату за послугу з розподілу здійснює споживач безпосередньо ОСР, споживач сплачує ОСР системи пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком. Згідно додаткової угоди до договору про постачання електричної енергії № 0014 від 01.01.2019 з метою удосконалення та поліпшення системи взаємовідносин щодо постачання електричної енергії, Сторони домовились здійснювати електронний документообіг між ОСР та Споживачем через систему електронного документообігу для віддаленого обслуговування споживачів, (надалі- Система ЕДО). Пунктом 3.5 Додаткової угоди від 01.01.2019 передбачено, що Електроні цифрові підписи Сторін, що застосовуються для підписання електронних документів, якими обмінюються сторони за правовим статусом прирівнюються до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо електронний підпис відповідає Закону України "Про електронний підпис" , електроні документи передаються через систему ЕДО. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, як оператор системи розподілу електричної енергії за договором, виконав свої зобов`язання по договору в повному обсязі та здійснив розподіл електричної енергії Споживачу (відповідачу) у період з травня 2020 року по вересень 2020 року, що підтверджується звітами про покази засобів обліку електричної енергії, які складені споживачем та підписані уповноваженими особами. З урахуванням наданих Відповідачем відомостей та проведених оплат, Позивачем були складені акти приймання-передачі про надання послуги з розподілу електричної енергії та рахунки на оплату послуги з розподілу електричної енергії. Рахунки на оплату послуги з розподілу електричної енергії передані відповідачу через систему ЕДО. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за надання послуги з розподілу електричної енергії розподіленої за травень 2020 року - вересень 2020 року не здійснив, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за розподіл електричної енергії у розмірі 148386,18 грн. (де: 123655,15 грн. розподіл е/е, 24731,03 грн. ПДВ на розподіл е/е). Окрім того, за прострочення оплати за послуги з розподілу електричної енергії, позивачем нараховано відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні. Так, на невиконане зобов`язання по оплаті за розподіл е/е за період з травня 2020 року по вересень 2020 року позивачем нарахована пеня у розмірі 16838,36 грн. Три відсотки річних, нарахованих на невиконане зобов`язання по оплаті за розподіл е/е за період травень 2020 року - вересень 2020 року, за підрахунками позивача складають 5554,79 грн. Інфляційні втрати, нараховані на невиконане зобов`язання по оплаті за розподіл е/е за період травень - липень 2020 року, складають 4342,47грн. Рахунки на оплату пені, 3% річних та інфляційних втрат також були передані відповідачу через систему ЕДО. Враховуючи те, що відповідачем в добровільному порядку не було сплачено заборгованість за розподіл електричної енергії за Договором про постачання електричної енергії № 0014 від 01.01.2019, а також нараховані суми пені, 3% річних та інфляційних втрат, позивач був змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд зазначає наступне. За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд. У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України). Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Крім того, за змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України. Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання по договору в повному обсязі та здійснив розподіл електричної енергії Споживачу (відповідачу) у період з травня 2020 року по вересень 2020 року. Проте, відповідач за період травень - вересень 2020 року оплату за послуги з розподілу електричної енергії розподіленої у травні - вересні 2020 року не здійснив, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за розподіл електричної енергії у розмірі 148386,18 грн. (де: 123655,15 грн. розподіл е/е, 24731,03 грн. ПДВ на розподіл е/е). В підтвердження своїх вимог позивачем надані до суду копії звітів про обсяги спожитої електричної енергії, копії двосторонніх актів фіксації показань приладів обліку електричної енергії та копії рахунків за всі нарахування за спірний період з доказами їх направлення відповідачу. Також, позивачем були надані до суду відповідні розрахунки заявлених до стягнення сум. В матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за надані послуги з розподілу електричної енергії у строки визначені договором, а також не надано суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу у розмірі 148386,18 грн. Враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2019 за № 0014. За таких обставин, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 148386,18 грн. (де: 123655,15 грн. розподіл е/е, 24731,03 грн. ПДВ на розподіл е/е) належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 16838,36 грн., 3% річних в сумі 5554,79 грн. та інфляційних втрат у сумі 4342,47 грн., суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Пунктами 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу. Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 8.5. договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених додатком 4 до цього договору, у разі якщо главою 5 цього договору передбачено, що оплату за послугу з розподілу здійснює споживач безпосередньо ОСР, споживач сплачує ОСР системи пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. За прострочення оплати за послуги з розподілу електричної енергії, позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 16838,36 грн., а також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивачем нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 5554,79 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4342,47 грн. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі, відповідачем платіжним дорученням № 4502 1.3 від 26.11.2020 позивачу були перераховані кошти за Договором № 0014 від 01.01.2019 в розмірі 91000,00 грн. Звернувшись з листом до позивача (за вих. № 111 від 26.11.2020), відповідач просив здійснену оплату зарахувати, зокрема, як сплату пені по справі, що розглядається в суді, у розмірі 16838,36 грн. за період 05-09/2020, сплату 3% річних за період 05-09/2020 в сумі 5554,79 грн., сплату інфляційних втрат в сумі 4342,47 грн. Своєю заявою за вх. № 28177 від 02.12.2020 позивач підтвердив перерахування відповідачем відповідних сум. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку щодо сплати відповідачем заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат. Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Отже, приймаючи до уваги здійснення відповідачем оплати пені у розмірі 16838,36 грн., 3% річних у розмірі 5554,79 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4342,47 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4502 1.3 від 26.11.2020, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК в цій частині позовних вимог. Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України). Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з надання послуг з розподілу електричної енергії в сумі 148386,18 грн. (де: 123655,15 грн. розподіл е/е, 24731,03 грн. ПДВ на розподіл е/е). В частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 16838,36 грн., 3% річних в сумі 5554,79 грн. та інфляційних втрат в сумі 4342,47 грн., суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 2225,79 грн. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. А отже, суд звертає увагу, що враховуючи закриття провадження у справі в частині позовних вимог, судовий збір у розмірі 401,21 грн. підлягає поверненню з державного бюджету за відповідним клопотанням позивача. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
Позов задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНССИГНАЛ" (61067 м. Харків, вул. Беркоса, б.25, код ЄДРПОУ 35072545) на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, код ЄДРПОУ 00131954, п/р [NUMBER] в АТ "Мегабанк") заборгованість з надання послуг з розподілу електричної енергії в сумі 148386,18 грн. (де: 123655,15 грн. розподіл е/е, 24731,03 грн. ПДВ на розподіл е/е), витрати зі сплати судового збору у розмірі 2225,79 грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. В частині стягнення пені в сумі 16838,36 грн., 3% річних в сумі 5554,79 грн. та інфляційних втрат в сумі 4342,47 грн. - закрити провадження у справі. Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України,

Результат: partial