Вид судочинства: commercial
Суддя: Босий В.П.
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02

Обставини справи:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕОС ЕСТЕЙТ» (надалі – ТОВ «ГЕОС ЕСТЕЙТ») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНБЕСТ» (надалі – ТОВ «ВЕНБЕСТ») про стягнення 10 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем зобов’язань з надання послуг охорони об’єкту за договором №11271-ОП від 27.02.2014, позивачеві були завдані збитки у розмірі 10 000,00 грн., відшкодування яких позивач просить покласти на відповідача. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив. 17.12.2018 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з огляду на відсутність вини відповідача у завданих збитках, а також недоведеності позивачем розміру таких збитків. Також у поданому відзиві відповідач вказував на те, що оскільки позивач відмовився від обладнання технічними засобами місць проникнення на об’єкт, в такому випадку відповідач звільняється від відповідальності за завдані збитки. Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне. 27.02.2014 між ТОВ «ГЕОС ЕСТЕЙТ» (замовник) та ТОВ «ВЕНБЕСТ» (виконавець) був укладений договір №11271ОП (надалі – «Договір»), відповідно до п. 2.1 якого замовник передає, а виконавець приймає під охорону за допомогою пульта централізованого спостереження об’єкт, а саме: офісні приміщення, що розташований за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 90/1, літ. А. Пунктом 2.2 Договору визначено, що охорона об’єкта здійснюється шляхом спостереження за станом засобів сигналізації на об’єкті та негайного виїзду ГМР при їх спрацюванні з метою затримання сторонніх осіб, що незаконно проникли на об’єкт, в період охорони. За змістом п. 2.3 Договору початком надання послуг виконавцем вважається дата, що вказана в акті вводу в експлуатацію охоронної сигналізації (додаток №1). Періодом охорони вважається час з моменту взяття на облік об’єкта під охорону до його зняття з охорони. Цей час фіксується автоматично ПЦС. Додатковою угодою №9 від 01.04.2017 сторони домовилися взяти під охорону новий об’єкт – будівельний вагончик, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лисогірський спуск, навпроти будівель №26. 01.04.2017 сторонами підписано акт введення в експлуатацію охоронної та тривожної сигналізації та обстеження технічного стану об’єкта – будівельного вагончика за адресою: м. Київ, вул. Лисогірський спуск, навпроти будівель №26. Позивач вказує, що у період з 26.09.2018 по 28.09.2018 на вказаному об’єкті було вчинено крадіжку під час перебування його під охороною відповідача, внаслідок чого позивачу були завдані збитки на загальну суму 25 260,75 грн. Претензією №1 від 03.10.2018 позивач звернувся до відповідача із вимогою відшкодувати завдані збитки у зв’язку з неналежним виконанням своїх зобов’язань за Договором. Листом №724 від 19.10.2018 відповідач відмовився відшкодовувати завдані збитки у зв’язку з тим, що у згаданий період об’єкт не перебував під охороною, оскільки був відсутній зв'язок з пультом централізованого спостереження. При цьому, відповідач вказував, що після прибуття уповноважено особи ТОВ «ВЕНБЕСТ» на об’єкт 28.09.2018 жодних слідів крадіжки виявлено не було, а відповідачу про факт крадіжки не повідомили. Спір у справі виник у зв’язку із неправомірною, на думку позивача, відмовою відповідача відшкодовувати шкоду, завдану внаслідок викрадення майна, в межах ліміту відповідальності – 10 000,00 грн. Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Відповідно до ст. 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату. За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) розміру збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода –наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків. Позивач вказує, що у період з 26.09.2018 по 28.09.2018 на об’єкті – будівельному вагончику за адресою: м. Київ, вул. Лисогірський спуск, навпроти будівель №26, було вчинено крадіжку під час перебування такого об’єкта під охороною відповідача. Зокрема, 28.09.2018 працівником ТОВ «ГЕОС ЕСТЕЙТ» було відкрито приміщення будівельного вагончику та виявлено безлад в приміщенні та відсутність певного майна. У зв’язку з викладеним, працівник позивача звернувся до Голосіївського управління поліції з повідомленням про вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України. Відповідні відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджується витягом №12018100010009141. 12.11.2018 представниками позивача було складено витяг з балансової вартості ТОВ «ГЕОС ЕСТЕЙТ» №16, яким зазначено, що станом на дату такого витягу на балансі товариства числиться майно, яке було викрадено в період з 26.09.2018 по 28.09.2018 зі спірного будівельного вагончика. Пунктом 5.2.1 Договору передбачено, що виконавець несе перед замовником відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов’язань по договору за збитки, завдані зловмисниками, які проникли на об’єкт в періоди охорони, шляхом зламування, відкривання або руйнування заблокованих технічними засобами сигналізації вікон, дверей та інших конструкцій, та вчинили крадіжку майна, що зберігалося на об’єкті, якщо буде встановлена вина виконавця у її допущенні в межах завданих збитків, але не більше 10 000,00 грн. Факт скоєння протиправних дій щодо майна замовника зловмисниками, які проникли на об’єкт в період охорони та вина виконавця встановлюється в термін передбачений законами України. Розмір збитків, нанесених замовнику внаслідок неналежного здійснення договірних зобов’язань виконавцем, встановлюється уповноваженими працівниками сторін, і повинен підтверджуватися відповідними документами та розрахунками вартості викраденого, пошкодженого чи знищеного майна, і звірятися з даними бухгалтерської звітності. Враховуючи, що крадіжка сталася під час перебування приміщення під охороною, позивач вважає обов’язки відповідача такими, що неналежно виконані, а відтак просить суд стягнути з нього збитки у розмірі 10 000,00 грн., що дорівнює ліміту відповідальності відповідача згідно умов Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. По-перше, положення пункту 5.2.1 Договору передбачають відповідальність ТОВ «ВЕНБЕСТ» у випадку проникнення зловмисників на територію охоронюваного об’єкта та вчинення крадіжки, тобто вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України. За змістом ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем до справи надано лише витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12018100010009141 про реєстрацію провадження за заявою працівника позивача про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. При цьому, відомостей про результати досудового розслідування та інформації щодо прийняття відповідних процесуальних рішень за наслідками розгляду цієї заяви позивач суду не надав. Також не надано будь-яких судових рішень (вироку, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності тощо) у даному кримінальному провадженні. Отже, суд приходить до висновку, що факту крадіжки майна на об’єкті - будівельному вагончику за адресою: м. Київ, вул. Лисогірський спуск, навпроти будівель №26, позивачем належними та допустимими доказами не доведено. По-друге, відповідальність відповідача згідно п. 5.2.1 Договору настає лише у випадку встановлення його вини у вчиненні крадіжки. Згідно з приписами частини першої статті 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За змістом ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В той же час суд відзначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту встановлення вини відповідача (його посадових чи службових осіб) у вчиненні крадіжки, яка, за твердженнями позивача, мала місце у період з 26.09.2018 по 28.09.2018. По-третє, пунктом 5.2.1 Договору прямо передбачено процедуру встановлення розміру збитків, завданих позивачу у випадку вчинення зловмисними особами проникнення на об’єкт охорони та крадіжки майна. Зокрема, сторони погодили, що такий розмір встановлюється уповноваженими працівниками сторін, і повинен підтверджуватися відповідними документами та розрахунками вартості викраденого, пошкодженого чи знищеного майна, і звірятися з даними бухгалтерської звітності. Згідно з приписами частин першої та другої статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При цьому, єдиним документом для підтвердження розміру понесених збитків, долученим позивачем до матеріалів справи, є витяг з балансової вартості ТОВ «ГЕОС ЕСТЕЙТ» №16 від 12.11.2018, яким зазначено, що станом на дату такого витягу на балансі товариства числиться майно, яке було викрадено в період з 26.09.2018 по 28.09.2018 зі спірного будівельного вагончика. Вказаний витяг оцінюється судом критично, оскільки складений одноосібно представниками позивача, в той час як уповноважені представники відповідача для визначення розміру збитків позивачем не запрошувались. Більш того, наданий витяг з балансової вартості ТОВ «ГЕОС ЕСТЕЙТ» №16 складений представниками позивача 12.11.2018, в той час як з претензією про відшкодування завданих збитків позивач звернувся до відповідача на місяць раніше (03.10.2018), і вказана претензія вже містила встановлений розмір завданих збитків. Наведені обставини свідчать про недоведеність позивачем факту завдання збитків, вини відповідача у завдані збитків, а також правомірності визначення їх розміру, що виключає можливість задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 10 000,00 грн. на заявлених в позові правових підставах. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог з викладених у позові Товариства правових підстав необхідно відмовити. Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Резолютивна частина:
1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕОС ЕСТЕЙТ» відмовити повністю. 2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Суддя В.П. Босий

Результат: denied