Вид судочинства: commercial
Суддя: Невінгловська Ю.М.
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02

Обставини справи:
СУТЬ СПОРУ: позивач - Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №2645/18 від 02.11.2018р.) до відповідача - Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, в якій просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором №1405-П-ОФ-15 від 09.12.2015р. у розмірі 1699,36 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1 762,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №1405-П-ОФ-15 від 09.12.2015р., в частині сплати компенсації витрат за землю, згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №450134 від 31.12.2015р. та відповідного рахунку №450134 від 31.12.2015р., в звязку з чим за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 1699,36 грн., про стягнення якої позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.11.2018р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/2448/18 за правилами спрощеного позовного провадження із призначенням судового засідання на 05.12.2018 року. 04.12.2018р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву вх. ГСОО №2117/18, в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що договір укладений між сторонами діяв до 31.12.2015 року, однак рахунок №450134 від 31.12.2015р. та відповідний акт здачі-прийняття робіт (надання \~послуг) був отриманий \~відповідачем поштою лише 03.02.2016р., тобто після закінчення строку дії договору та бюджетного року, в звязку з чим відповідач обґрунтовано не мав можливості узяти його на облік в територіальному органі Державної казначейської служби, що унеможливило включення зазначеної заборгованості до бюджетної заборгованості відповідача за минулий рік, та відповідно унеможливило сплату 1699,36 грн. за рахунком №450134 від 31.12.2015р. в послідуючих бюджетних роках. У судовому засіданні від 05.12.2018 року судом було оголошено перерву до 08.01.2019 року. 17.12.2018 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив вх. ГСОО №25948/18, згідно якої позивач проти доводів відповідача заперечує, посилаючись на приписи ст.ст. 530, 617, 625, 626, 629, 631 ЦК України та зазначає, що \~сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для \~звільнення боржника від виконання зобовязання. Представник позивача у судовому засіданні 08.01.2019 року заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні 08.01.2019 року поти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд у задоволені позову відмовити. В судовому засіданні 08.01.2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду та повідомлено сторонам, що повне рішення буде складено 14.01.2019 року. Дослідивши матеріали справи, \~оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і обєктивно зясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків: Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як встановлено матеріалами справи, 09.12.2015 року між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі заступника начальника Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з операційної діяльності (надалі адміністрація) та Одеською регіональною службою державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті (надалі підприємство) укладено договір компенсації витрат зі плати земельного податку та/або орендної плати за земельну ділянку №1405-П-ОФ-15 (надалі договір), згідно з яким підприємство компенсує адміністрації витрати зі сплати за землю у вигляді земельного податку та/або орендної плати за земельну ділянку, на якій розташовано державне нерухоме майно, що передано в оренду підприємству відповідно до договору оренди нерухомого майна від 27.01.2010р., що належить до державної власності, а саме: нежитлові приміщення в будівлі «Корпус №2 з теплопунктом» (інв. №060382), загальною площею 72,1 кв.м., за адресою: м.Одеса, вул. Андрієвського, 2. Умовами п.п. 2.2.3 та п.п. 2.2.4 договору встановлено обовязок підприємства, зокрема, своєчасно та у повному обсязі у відповідності до умов цього договору компенсувати адміністрації витрати зі сплати плати за землю у вигляді земельного податку та/або орендної плати за земельну ділянку; на протязі 5 робочих днів з моменту отримання двох примірників акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) підприємство зобовязане повернути адміністрації один підписаний примірник акту здачі-приймання робіт (надання послуг). У разі не повернення акту здачі-приймання робіт (надання послуг) протягом зазначеного терміну, даний акт вважається прийнятим та підписаним без зауважень. У разі незгоди з актом здачі-приймання робіт (надання послуг) підприємство зобовязане повернути обидва примірника адміністрації без підпису із письмовими запереченнями. За умовами п. 3.1 договору, загальна сума компенсації витрат зі сплати плати за землю у вигляді земельного податку та/або орендної плати за земельну ділянку становить 1416,13 грн. Сума компенсації витрат зі сплати плати за землю у вигляді земельного податку та/або орендної плати за земельну ділянку вказана без урахування ПДВ. ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства України. Підприємство сплачує адміністрації компенсацію витрат зі сплати плати за землю у вигляді земельного податку та/або орендної плати за земельну ділянку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок адміністрації не пізніше 10 банківських днів з моменту отримання підприємством виставлених адміністрацією рахунку та акту здачі-приймання робіт (надання послуг). Відповідно до п. 3.2 договору, сума компенсацій витрат зі сплати плати за землю у вигляді земельного податку та/або орендної плати за земельну ділянку може підлягати коригуванню. Пунктом 3.3 договору встановлено, що оплата вважається здійсненою підприємством з дати зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок адміністрації. У відповідності до п. 7.1 цей договір набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками та діє до 31.12.2015р. На виконання умов договору №1405-П-ОФ-15 від 09.12.2015 року позивачем був складений акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №450134 від 31.12.2015р. у відповідності до якого вартість наданих робіт за договором становить 1699,36 грн. (у т.ч. ПДВ 283,23 грн.) та виставлено відповідний рахунок щодо компенсації земельного податку у розмірі 1699,36 грн. Як встановлено матеріалами справи зазначений рахунок та акт здачі-прийняття робіт був отриманий відповідачем 03.02.2016 року, що цілком визнається відповідачем. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З огляду на викладене, а також враховуючи положення умов п.п. 2.2.3 та п. 3.1 договору №1405-П-ОФ-15 від 09.12.2015 року, суд вважає, що обов'язок з компенсації витрат адміністрації за відповідним договором виник у відповідача після спливу 10-денного строку з моменту отримання відповідних рахунку та акту здачі-прийняття робіт. При цьому, акт здачі-приймання робіт №450134 від 31.12.2015р. на суму 1699,36 грн., судом приймається до уваги, навіть за відсутності відповідного підпису відповідача на ньому, оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача будь-яких заперечень, заявлених в порядку та строки визначені п.п. 2.2.4 договору. Разом з тим, відповідачем не оспорюється факт надання відповідних послуг. За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач не належно виконував свої зобовязання в частині своєчасного та повного \~внесення компенсації витрат зі сплати плати за землю за актом здачі-приймання робіт №450134 від 31.12.2015р. на суму 1699,36 грн. та відповідним рахунком, чим порушив умови договору №1405-П-ОФ-15 від 09.12.2015 року та внаслідок чого у нього наявний борг перед позивачем в сумі 1699,36 грн. Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Між тим, в порушення вимог ст. 73-74 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не надано доказів сплати суми вартості компенсації у розмірі 1699,36 грн. При цьому, посилання відповідача на процедуру реєстрації та обліку бюджетних зобовязань у органах державного казначейства, суд оцінює критично, оскільки законодавством не передбачена залежність чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Зі змісту ст. 617 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. За приписами ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р. та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. За таких обставин, відповідач відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із укладеного між сторонами договору. Приймаючи до уваги вищевикладене суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та стягнення з відповідача заборгованості за договором №1405-П-ОФ-15 від 09.12.2015 року у розмірі 1699,36 грн. На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. покладаються на відповідача.

Резолютивна частина:
1.Позов задовольнити. 2.Стягнути з Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті (65063, м. Одеса, вул. Ммаршала Говорова, буд. 7; код ЄДРПОУ 00485993) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 14; код ЄДРПОУ 38727770) в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту) (65026, м. Одеса, Митна пл. 1; код ЄДРПОУ 38728457) 1699/одна тисяча шістсот девяносто девять/ грн. 36 коп. заборгованості та 1762/одна тисяча сімсот шістдесят дві/ грн. 00 коп. судового збору.

Результат: granted