Вид судочинства: criminal
Суддя: Сайко О. О.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02

Обставини справи:
21.08.2024, близько 16 години, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указом Президента України від № 469/2024 від 23.07.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на 90 діб, який затверджено Законом України № 3891-IX від 23.07.2024, обвинувачений [PERSON] , проходячи по вул. Шевченка с. Нові Мартиновичі Пирятинської ТГ Лубенського району Полтавської області, неподалік від продуктового магазину « [INFO] » ФОП « [PERSON] », що по [ADDRESS] , виявив на узбіччі мобільний телефон марки «XiaomiRedmi 13C 8/256 MidnightBlack» ІМЕІ1: [NUMBER] , ІМЕІ2: [NUMBER] . Піднявши та перевіривши вказаний мобільний телефон, який на той момент був увімкнений та не мав будь-якого захисного паролю, [PERSON] дізнався, що він належить [PERSON] . Знаючи завідомо, що даний телефон є чужим майном, обвинувачений вирішив викрасти вказаний пристрій, не вживши заходів, направлених на повернення чужого майна власнику. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, умисно та протиправно, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю власника та інших осіб, [PERSON] привласнив, тим самим викрав, вищевказаний знайдений мобільний телефон марки «XiaomiRedmi 13C 8/256 MidnightBlack», вартістю 4600 грн, що належить потерпілому [PERSON] . Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на крадіжку чужого майна, [PERSON] з метою уникнення його викриття, дістав з викраденого мобільного телефону сім-картку оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ України» [NUMBER] , яку викинув, а сам телефон скинув до заводських налаштувань, після чого розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому [PERSON] майнову шкоду на суму 4600 грн. 29 листопада 2024 року між прокурором Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області [PERSON] та обвинуваченим [PERSON] , за письмової згоди потерпілого [PERSON] , укладено угоду про визнання винуватості. Згідно з угодою [PERSON] беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, щиросердечно розкаявся, зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України у судовому провадженні. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди [PERSON] з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який є раніше несудимим, думку потерпілого, якому завдана злочином шкода відшкодована у повному обсязі та який не має претензій до обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та відсутністю обставин, що обтяжують покарання, буде призначене покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України- у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнити від покарання з іспитовим строком, тривалість якого буде визначена судом та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, вид яких також буде встановлено судом. Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. В судовому засіданні обвинувачений [PERSON] підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості між ним та прокурором, просить її затвердити і призначити узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі. Захисник також підтвердив добровільність угоди та просив її затвердити. Прокурор в судовому засіданні просить затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості зрозумілі. Прокурор підтвердив, що угода укладена добровільно. Потерпілий [PERSON] в судове засідання не з"явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував щодо затвердження указаної угоди, про що надав письмову заяву, вказує, що не має майнових претензій до обвинуваченого. Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали обвинувального акту з угодою про визнання винуватості, приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами угоди міру покарання, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним, суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди. Дії [PERSON] правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану. Внаслідок вчинення злочину шкоду завдано правам та інтересам окремих осіб, однак наявна письмова згода потерпілого [PERSON] щодо укладення угоди про визнання винуватості обвинуваченого з прокурором. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні. Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст.ст.473,474 КПК України. Поясненнями сторін угоди встановлено, що вони уклали угоду про визнання винуватості добровільно. Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та на їх основі може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого. Суд також бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості та характеру кримінального правопорушення, а також особі обвинуваченого. Обвинувачений [PERSON] погоджується на призначення узгодженого покарання. На думку суду така міра покарання буде достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим [PERSON] . Суд вважає за необхідне згідно ст.124,126 КПК України стягнути із [PERSON] судові витрати за проведення експертизи. Долю речових доказів вирішити на підставіст. 100 КПК України.

Резолютивна частина:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 листопада 2024 року, укладену між прокурором Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області [PERSON] та обвинуваченим [PERSON] , за письмової згоди потерпілого [PERSON] . Визнати [PERSON] винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст.75 КК України звільнити [PERSON] від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком один рік. На підставі ст.76 КК України покласти на [PERSON] обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. Роз`яснити [PERSON] наслідки невиконання угоди, передбачені ч.1, ч.5 ст.476 КПК України. Речові докази: картонну коробку з під мобільного телефону та мобільний телефон марки «XiaomiRedmi 13C 8/256 MidnightBlack», які знаходиться на зберіганні потерпілого [PERSON] - залишити йому як власнику, CD-R диски ПрАТ «ВФ України», ТОВ «лайфселл», ІКТ, ПрАТ «Київстар» - залишити при матеріалах кримінального провадження. Стягнути із [PERSON] в дохід держави витрати за проведення експертизи в кримінальному провадженні за № 12024170580000403 від 01.10.2024 в сумі 1591 (одну тисячу п`ятсот дев`яносто одну ) гривню 80 коп. Вирок суду може бути оскаржений, з підстав, предбачених ст. 394 КПК Українидо Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набуває законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку. Суддя [PERSON]

Результат: plea_deal