Вид судочинства: administrative
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2022-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови зарахувати до трудового стажу позивача період роботи в колгоспі імені [PERSON] з 1964 року по 1972 рік включно; 2) зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період роботи в колгоспі імені [PERSON] з 1964 року по 1972 рік включно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи. При зверненні до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, йому було повідомлено, що період його роботи з 1964 по 1972 рік включно не зарахований до його трудового стажу, оскільки не всі записи у трудовій книжці про зазначені періоди роботи в колгоспі завірені печаткою колгоспу, що суперечить нормам законодавства. На думку позивача, зазначена відмова є протиправною, тому він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 14 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивач перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії по інвалідності ІІІ групи, розмір якої визначено в залежності від страхового стажу та заробітної плати відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Основними підставами не зарахування спірного періоду трудової діяльності позивача відповідач зазначає невідповідність прізвища, імені та по батькові, зазначених в архівних довідках, книгах обліку трудового стажу і заробітку прізвищу, імені та по батькові позивача згідно його паспортних даних та не завірення усіх записів у трудовій книжці позивача про спірні періоди трудової діяльності позивача печаткою колгоспу, в якому позивач працював. Тому враховуючи вищезазначене, дії Головного управління, які полягають у не зарахуванні позивачу до страхового стажу період трудової діяльності з 1964 по 1972 роки є правомірними. На підставі наведеного просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного. [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи. 21.12.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про зарахування періоду роботи з 1964 року по 1972 рік у колгоспі імені Медведєва Балашівської сільради Березнівського району Рівненської області. Листом від 14 січня 2021 року №182-9908/Ч-02/8-1700/21 позивачу було відмовлено в зарахуванні вищезазначеного періоду роботи, оскільки в доданих до звернення про перерахунок пенсії архівних довідках містяться розбіжності у прізвищі, імені та по батькові, зазначеному в даних довідках з прізвищем, іменем та по батькові позивача, зазначених у його паспортних даних. Також відповідач вказав, що не всі записи у трудовій книжці, яка була долучена до звернення про перерахунок пенсії, про зазначені періоди роботи в колгоспі ім. Медведєва завірені печаткою колгоспу, що суперечить нормам законодавства. 01.03.2021 листом №1124-9908/Ч-02/8-1700/21 відповідач додатково повідомив наступне. Згідно з електронною пенсійною справою позивача до страхового стажу враховано періоди роботи з 01.08.1967 по 01.11.1967 та починаючи з 05.07.1972. Однак, в іншій частині спірний період не зарахований з вищезазначених підстав. Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом. Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого. Згідно з частиною другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV). Відповідно до ч.1 ст.8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-ІV). Судом, встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо зарахування періодів роботи позивача за період з 01.01.2004 року, а тому застосовними є положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ. Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Згідно з вимогами ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Зазначеній нормі Закону №1788-ХІІ кореспондується положення ст. 48 Кодексу законів про працю України. У відповідності до п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, Радою Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків. Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Згідно записів трудової книжки колгоспника №973, дата заповнення 20.06.1968, виданої на ім`я [PERSON] : у 1964 році позивач працював в колгоспі ім. Медведєва різноробочим, 1965 році - гружчиком в колгоспі ім. Медведєва, з 1966 по 1968 роки - трактористом в колгоспі ім. Медведєва, з 1969 року по 1972 рік - шофером в колгоспі ім. Медведєва. У зв`язку з послідуючою реорганізацією колгосп імені Медведєва у 1999 році у сільськогосподарський виробничий кооператив (СВК) «Мир» с. Балашівка. Згідно з архівною довідкою трудового архіву Березнівського району Рівненської області від 10 січня 2020 року №12 документами архівного фонду СВК «Мир» підтверджується трудова діяльність позивача у зазначеному СВК у період з 1964 по 1972 рр. Однак, в книзі обліку трудового стажу та заробітної плати зазначено : - 1964-1966, 1970-1971рр. - [PERSON] ; - 1967-1968 рр. - [PERSON] .; - 1969,1972 - [PERSON] . Як вбачається з наведеного, в книзі обліку трудового стажу та заробітної плати зазначено різні прізвища та скорочення по батькові, що стало однією з підстав не зарахування відповідачем вказаного періоду трудової діяльності позивача до його страхового стажу. Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а. Іншою ж підставою для не зарахування спірного періоду трудової діяльності позивача було не завірення печаткою колгоспу всіх записів у трудовій книжці. З приводу цієї обставини суд зазначає наступне. Відповідно до п.1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідним записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку № 637). Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, не може впливати на особисті права. Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 677/277/17. Згідно з абзацом 2 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Документи, які б свідчили про невиконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі в колгоспах з поважних чи не поважних причин відповідачем не надані та в матеріалах справи також відсутні. В цій ситуації суд вважає за важливе в першу чергу звернути увагу на те, що відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Крім того, суд звертає увагу, що право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись, тому на цю особу не може покладатись відповідальність за їх збереження. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17. Судом встановлено, що відповідачем до страхового стажу позивача враховано період його роботи з 01.08.1967 по 01.11.1967 та починаючи з 05.07.1972. Зазначене підтверджується розрахунком стажу для призначення пенсії (Форма РС-право), доданим до відзиву. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до трудового стажу період роботи позивача з 1964 року по 01 серпня 1967 року та з 02 листопада 1967 року по 04 липня 1972 року включно. Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах. Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити частково. Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. З огляду на вказане, сума судового збору в розмірі 454грн, сплачена відповідно до квитанції від 07 червня 2021 року № 64, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Резолютивна частина:
Позовну заяву задовольнити частково. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови зарахувати до трудового стажу [PERSON] період роботи в колгоспі імені Медведєва з 1964 року по 01 серпня 1967 року та з 02 листопада 1967 року по 04 липня 1972 року включно. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати [PERSON] до трудового стажу період роботи в колгоспі імені Медведєва з 1964 року по 01 серпня 1967 року та з 02 листопада 1967 року по 04 липня 1972 року включно. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнути на користь [PERSON] судовий збір у сумі 454грн(чотириста п`ятдесят чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Результат: partial