Вид судочинства: commercial
Суддя: Шкурдова Л.М.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02

Обставини справи:
Як зазначає позивач, між товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельний двір" та товариством з обмеженою відповідальністю "Київська будівельна компанія Край Буд" укладено договір поставки та перевезення вантажу у спрощеній формі, відповідно до якого позивач поставив товар та здійснив перевезення товару, а відповідач прийняв від позивача товар та надані послуги перевезення. Судом встановлено, що позивачем поставлено відповідачу товар на суму 119 478,84 грн (утеплювач технофас ефект) згідно видаткової накладної №808-020 від 08.08.2017р., на суму 325,44 грн (клейова суміш для армування) згідно видаткової накладної №1209-055 від 12.09.2017р., на суму 31 318,32 грн (плити пінополістирольні екструзійні) згідно видаткової накладної №2909-009 від 29.09.2017р. Вказані накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, в зв'язку з чим приймаються в якості належних доказів на підтвердження поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 151 822,60 грн. Позивачем були надані послуги з перевезення вантажу на суму 700 грн, що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін актами надання послуг №2909-015 від 29.09.2017р. та від 12.09.2017р. Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частино 1 статті 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналогічні норми містить і ст. 207 Цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Разом з тим, зазначене не перешкоджає для підтвердження такого правочину посилатись на інші докази. Отже, відсутність договору у письмовій формі як окремого документа не свідчить про відсутність факту його укладення. Зі змісту вищезазначених видаткових накладних та актів надання послуг вбачається, що сторонами досягнуто згоди з таких умов договору, як предмет та ціна договору, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про те, що сторонами було укладено договір у спрощеній формі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, у зв'язку з тим, що видаткові накладні та акти надання послуг перевезення фіксують здійснення господарської операції, містять обов'язкові реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», фіксують найменування та перелік наданих послуг та поставленого вантажу, їх вартість, такі документи є первинними обліковими документами, які свідчать про надання позивачем послуг з перевезення товару та здійснення поставки товару, а також прийняття товару та вказаних послуг відповідачем. Відповідно ст. 526 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до п. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що позивач 07.08.2018р. на адресу відповідача направив лист-вимогу про сплату заборгованості позивачем у розмірі 62 864,30 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від 07.08.18р. Статтею 74 ГПК України на сторони покладено обов'язок доказування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Відповідачем не надано доказів того, що на виконання зобов'язання ним були повністю проведені розрахунки з позивачем. Таким чином, враховуючи те, що наявність заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується вищезазначеними видатковими накладними та актами надання послуг, та беручи до уваги те, що відповідачем не було спростовано наявність заборгованості та не доведено припинення зобов'язання будь-яким передбаченим законом способом в частині суми боргу, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 62 864,30 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат професійна правнича допомога адвоката включає в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Отже, відшкодуванню підлягає вартість сплачених послуг адвоката, понесених позивачем в зв'язку з необхідністю розгляду конкретної справи в суді. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивач надав до матеріалів справи копію Угоди про надання правової допомоги від 10.07.2018р. №1-07/18, укладену з адвокатом Топчій С.М., за умовами якої позивач доручив здійснити стягнення заборгованості з відповідача в судовому порядку. Також позивачем долучено Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 20.07.2018р., в якому зазначено, що адвокатом були надані послуги відповідно до Угоди про надання правової допомоги від 10.07.2018р. №1-07/18 на суму 10 560,00 грн. Судом встановлено, що Угода про надання правової допомоги від 10.07.2018р. №1-07/18 не містить посилання на первинні документи, за якими заявлено до стягнення заборгованість (не вказано видаткові накладні, акти наданих послуг), враховуючи укладення між позивачем та відповідачем договору у спрощеній формі. Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 20.07.2018р. також не містить ідентифікуючі ознаки, за якими можна б було встановити, що адвокатські послуги надавалися саме з метою розгляду даної справи, а саме не містить посилання на номер даної справи, або на первинні документи, за якими заявлено позивачем до стягнення заборгованість. Одночасно з цим, в акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 20.07.2018р. зазначено, що адвокатом були надані послуги щодо подачі позовної заяви до суду, однак згідно штампу канцелярії Господарського суду міста Києва позов подано 16.08.2018р., в той час як акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) датований 20.07.2018р. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, які пов'язані саме з розглядом даної справи, в зв'язку з чим суд не вважає за можливе стягнути з відповідача 10 560,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити. 2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Київська будівельна компанія Край Буд" (03680, м.Київ, вул.Сім'ї Сосніних, будинок 3, приміщення 1, код ЄДРПОУ 38590283) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний двір" ([ADDRESS], код ЄДРПОУ 32773973) 62 864 (шістдесят дві тисячі вісімсот шістдесят чотири) грн. 30 коп - суму основного боргу та 1762 (тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп - витрати по сплаті судового збору. 3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку.

Результат: granted