Вид судочинства: civil
Суддя: Пахолюк А. М.
Дата ухвалення: 2013-12-24 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.10.2010 року відповідач [PERSON] керуючи належним відповідачу [PERSON] автомобілем «Деу Ланос» д.н.з. [NUMBER] по автомобільній дорозі Луцьк-Ківерці-Маневичі 6 км +650 м здійснив наїзд на неї, як на пішохода, в результаті чого позивачу були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. У зв?язку із отриманими травмами вона перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні та витратила на лікування кошти на загальну суму 4220,58 грн. Зазначає, що внаслідок отриманих травм їй встановлена друга група інвалідності і як наслідок цього у неї зменшився ступінь загальної працездатності, що на її думку є підставою для відшкодування втрати працездатності з боку відповідачів. Крім того, вказує, що неправомірними діями відповідачів, їй було завдано моральну шкоду, оскільки, вона під час лікування перенесла ряд хірургічних операції, а тому зазнала значних фізичних та душевних страждань. З врахуванням уточнених в ході судового розгляду позовних вимог, просить суд, солідарно стягнути в її користь з відповідачів суму в розмірі - 4220,58 грн. понесених витрат на лікування, 19 314 грн. втраченого заробітку внаслідок зменшення загальної працездатності та стягувати щомісячно з відповідачів 666 грн. втраченого заробітку до закінчення строку інвалідності, а також просить солідарно стягнути з відповідачів суму в розмірі 40000 грн. за завдану моральну шкоду. В даному судовому засіданні позивач [PERSON], а в минулих судових засіданнях представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримали із зазначених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог підстав. Просили суд позов задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав із підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову. Просив суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що 17.10.2010 року відповідач [PERSON] керуючи належним відповідачу [PERSON] автомобілем «Деу Ланос» д.н.з. [NUMBER] по автомобільній дорозі Луцьк-Ківерці-Маневичі 6 км +650 м скоїв дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), наїхавши на пішохода - позивача [PERSON], внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості і в подальшому їй встановлена 2 група інвалідності, а з 1.12.2013 року - 3-тя група інвалідності. Вказані обставини підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме: постановою слідчого СВ Ківерцівського РВ УМВС України від 16.01.2012 року, якою закрито порушену по факту ДТП кримінальну справу за ч.1 ст.286 КК України у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] об?єктивної сторони складу злочину, так як останній не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] (а.с.11-12); висновком експерта №58 від 19.07.2011 року, яким встановлено наявність у позивача тілесних ушкоджень середньої тяжкості (а.с. 113-116); довідками до акту огляду МСЕК №0105151 від 8.11.2012 року та №0060663 від 21.11.2013 року (а.с.31, 157) . Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.6 своєї постанови №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно вимог п.п. 2.1., 2.2. Правил дорожнього руху (в редакції, що діяли на момент ДТП) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, а у разі відсутності в транспортному засобі його власника, крім того, - свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб або реєстраційний чи інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження таким транспортним засобом. Власник транспортного засобу, може передавати у своїй присутності керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також особі, яка навчається водінню транспортним засобом відповідно до вимог цих Правил. Із пояснень представника відповідачів [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], як власник транспортного засобу (а.с.90). добровільно передав ключі та свідоцтво на право керування автомобілем [PERSON], який в подальшому під час ДТП керував автомобілем без присутності [PERSON] Отже, в даному випадку водій [PERSON] без відповідних правових підстав керував належним [PERSON] автомобілем, який добровільно був переданий останнім у розпорядження [PERSON] Представник відповідачів [PERSON], вказуючи, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована, всупереч ст. 60 ЦПК України не довів та не підтвердив жодними належними та допустимими доказами вказану обставину. Таким чином, суд вважає, що в даному випадку [PERSON], як власник джерела підвищеної небезпеки, в силу вимог ст.1187 ЦК України незалежно від своєї вини несе обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, а тому в позові до [PERSON] слід відмовити. Визначаючи розмір матеріальної та моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, 2 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч.1 ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Судом встановлено, що внаслідок ДТП позивач з 17.10.2010 року по 06.11.2012 року проходила стаціонарне, а в подальшому амбулаторне, лікування у різних медичних закладах з приводу отриманих внаслідок ДТП травм (а.с.13-30). За період лікування позивач за власний рахунок витратила на придбання ліків суму в розмірі 4220,58 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.33-40). Враховуючи характер завданих позивачу травм та перелік ліків та інших медичних препаратів, що були необхідні для лікування та придбані позивачем, суд не бере до уваги понесені позивачем витрати - на купівлю мінеральної води на суму 4,28 грн. згідно чеку №47381(а.с. 36), на купівлю термометру та пакету загальною вартістю 7,36 грн. згідно чеку №140733 (а.с. 38), а також оплачені на суму 270 грн. добровільні пожертви (а.с. 38 зворот), так як вказані витрати не пов'язані із лікуванням [PERSON] Отже, в даному випадку до відшкодування підлягає вартість понесених позивачем витрат на лікування в розмірі 3938,94 грн. (4220,58-281,64). За змістом ч.1,2 ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Із матеріалів справи вбачається, що до моменту ДТП середній заробіток позивача за останні три місці 2010 року становив 298 грн. (а.с. 41), тобто був меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, яка на час ДТП визначалася згідно ст.53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» (з 01.10.2010 року - 907 грн.), і становить 4535 (907*5). Згідно висновку судової експертизи №46 від 24.10.2013 року позивач [PERSON] внаслідок отриманих під час ДТП травм зазнала втрати 15 % загальної працездатності (а.с.133-138). Отже, у відповідності до вимог закону, 15 % втрати загальної працездатності позивача в даному випадку становить 680,25 грн. в місяць (4535*15/100). На думку суду в даному випадку позивач має право на відшкодування втрати працездатності з 07.11.2012 року (дати встановлення інвалідності), а не з 17.10.2010 року (дати заподіяння тілесних ушкоджень), оскільки, згідно лікарняних листків позивачу за період лікування відшкодовувалася 100 % тимчасової втрати працездатності (а.с.22-30) і вказану обставину [PERSON] також підтвердила в судовому засіданні. За таких обставин, період, за який підлягає стягненню втрачений позивачем заробіток внаслідок каліцтва становить 412 днів (з 07.11.2012 року до 24.12.2013 року - дня ухвалення судом рішення) і розмір втраченого заробітку становить 9214,12 грн. ((680,25*12)/365*412). У відповідності до вимог ст.1202 ЦК України позивач також має право на стягнення з відповідача [PERSON] відшкодування втрати працездатності у вигляді щомісячного платежу в розмірі 680,25 грн. з 24.12.2013 року (день постановлення рішення у справі) до 01.12.2014 року (кінцевий строк встановлення 3-ої групи інвалідності - а.с.157). При цьому у разі продовження інвалідності, позивач має право на подальше стягнення таких платежів. На думку суду, вищезазначені втрачений заробіток в розмірі 9214,12 грн. та щомісячний платіж в розмірі 680,25 грн., як матеріальна шкода, у відповідності до вимог ч.2 ст.1193 ЦК України підлягає зменшенню, так як завдання такої шкоди було спричинене грубою необережністю [PERSON], як потерпілої. Зокрема, із постанови слідчого СВ Ківерцівського РВ УМВС України від 16.01.2012 року вбачається, що наїзд на позивача відбувся поза пішохідним переходом (а.с.11). Як пояснила суду [PERSON], вона перебігала проїздну частину за 6 метрів від наявного пішохідного переходу. Отже, позивач за наявності в полі її зору пішохідного переходу з власної грубої необережності порушила вимоги п.п. 4.1., 4.7. Правил дорожнього руху (в редакції, що діяли на момент ДТП). Таким чином, суд вважає за можливим зменшити розмір завданої позивачу матеріальної шкоди, а саме розмір втраченого заробітку з 9214,12 грн. зменшити до 5500 грн., а розмір щомісячного платежу на відшкодування втраченого заробітку зменшити з 680,25 грн. до 406 грн. При цьому суд враховує ту обставину, що понесені позивачем витрати на купівлю ліків у розмірі 3938,94 грн. являються додатковими витратами, що передбачені ч.1 ст.1195 ЦК України, які в силу вимог ч.3 ст.1193 ЦК України не підлягають зменшенню. Отже, загальний розмір матеріальної шкоди, яку відповідач [PERSON] згідно вимог ст.ст.1166, 1187 ЦК України, зобов'язаний відшкодувати позивачу, як потерпілому, становить 9438,94 грн. (3938,94+5500) та 406 грн. щомісячних платежів, які підлягають стягненню з 24.12.2013 року до 01.12.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Із змісту ст. 23 ЦК України вбачається, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка в тому числі полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Із роз'яснень, даних в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова ПВСУ №4), вбачається, що розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Як пояснила суду позивач в судовому засіданні, внаслідок ДТП їй було завдано тілесні ушкодження, що призвели до її фізичних та моральних страждань. Судом встановлено, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, позивач з 17.10.2010 року по 06.11.2012 року перебувала на стаціонарному, а в подальшому на амбулаторному, лікуванні під час якого [PERSON] перенесла ряд хірургічних операції та їй встановлена друга група інвалідності (а.с. 13, 31). Суд приходить до висновку, що в даному випадку розмір відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду становить 10 000 грн. Визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, суд, у відповідності до ст. 23 ЦК України, враховує, нервовий стрес, глибину душевних та фізичних страждань, які було завдано позивачу внаслідок ДТП, тяжкість ушкодження здоров?я, тривалість лікування, факт порушення нормальних життєвих зв'язків позивача внаслідок неправомірних дій, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, ступінь вини винуватця ДТП. При цьому суд враховує ту обставину, що виникненню ДТП сприяла груба необережність позивача, як потерпілої, що виявилася у недотриманні останньою вимог ПДР, і ця обставина в даному випадку є підставою для зменшення відшкодування моральної шкоди. Враховуючі зазначені обставини, суд вважає, що відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до частково задоволення, а тому слід стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача завдану матеріальну шкоду суму в розмірі 9438,94 грн. та щомісячні платежі у розмірі 406 грн., які підлягають стягненню з 24.12.2013 року до 01.12.2014 року. а також 10 000 грн. за завдану моральну шкоду.

Резолютивна частина:
Позов задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] суму в розмірі - 9438 (дев?ять тисяч чотириста тридцять вісім) грн. 94 коп. завданої матеріальної шкоди, 10000 (десять тисяч) грн. відшкодування за завдану моральну шкоду, а всього на загальну суму 19438 (дев?ятнадцять тисяч чотириста тридцять вісім) грн. 94 коп. Стягувати щомісячно з [PERSON] в користь [PERSON] 406 (чотириста шість) грн. відшкодування втраченого заробітку внаслідок каліцтва та ушкодження здоров?я, починаючи з 24.12.2013 року до 01.12.2014 року. В решті вимог відмовити. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення щомісячних платежів - у межа суми платежу за один місяць в розмірі - 406 (чотириста шість) грн. Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] понесені витрати на проведення судової експертизи в розмірі 860 (вісімсот шістдесят) грн. 27 коп., 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп. сплаченого судового збору. Стягнути з [PERSON] в дохід держави суму в розмірі - 229 (двісті двадцять дев?ять) грн. 40 коп. судового збору.

Результат: partial