Вид судочинства: commercial
Суддя: Плотницька Н.Б.
Дата ухвалення: 2021-01-11 00:00:00+02

Обставини справи:
05.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Монт Уа" (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Антек Про" (покупець за договором) укладено договір № 050115/41 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставляти, а покупець зобов`язується приймати та здійснювати оплату програмної продукції: примірників комп`ютерних програм (надалі - ПЗ), що визначається в рахунках-фактурах та/або накладних/актах приймання-передачі, та/або замовленнях, та/або додатках до цього договору на умовах, визначених в договорі з метою його наступного перепродажу та/або реалізації від свого імені кінцевим користувачам. Відповідно до пунктів 2.2. - 2.5. договору асортимент, номенклатура, кількість та характеристики ПЗ вказуються покупцем в замовленні, виходячи з наявності ПЗ на складі постачальника. Якщо Сторони не домовляться про інше - поставка ПЗ на матеріальних носіях здійснюється на умовах EXW-Київ (Інкотермс-2000). Адреса поставки - місто Київ, вул. Сирецька, 5, корпус 3. Поставка ПЗ електронними каналами зв`язку здійснюється постачальником, шляхом направлення замовленого ПЗ на електронну адресу покупця, вказану в цьому договорі. Умови поставки ПЗ вказуються у рахунку-фактурі постачальника. Поставка здійснюється на підставі узгоджених замовлень покупця, що надсилаються останнім на адресу електронної пошти постачальника, вказану в цьому договорі. На підтвердження прийняття замовлення до виконання, постачальник протягом двох робочих днів за допомогою електронної пошти на адресу вказану в цьому договорі надсилає покупцеві рахунок-фактуру на оплату ПЗ, зазначеного в замовленні (погодження замовлення), чи повідомляє про неможливість здійснена поставки через відсутність ПЗ. Якщо інший строк не буде зазначено в рахунку-фактурі або окремому додатку до цього договору, постачальник зобов`язується виконати погоджене замовлення та здійснити поставку ПЗ протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати підтвердження замовлення (направлення рахунку-фактури). Про готовність до поставки та конкретну дату поставки в межах встановленого строку поставки постачальник повідомить покупцю шляхом направлення електронного повідомлення або по телефону. Згідно з пунктами 2.7. - 2.9. договору ПЗ вважається поставленим в дату фактичного передання/направлення ПЗ та підписання сторонами видаткової накладної на ПЗ/акту приймання-передачі - дата поставки. Поставка ПЗ може здійснюватися як разово так і партіями. Під партією ПЗ вважається кількість та асортимент ПЗ, визначених в окремому додатку та/або окремій видатковій накладній/акті приймання-передачі. Умови, передбачені цим договором, поширюються на кожну окрему партію ПЗ. Пунктами 3.1., 3.2., 3.3. договору визначено, що ціни на ПЗ та вартість кожної партії ПЗ визначаються у в рахунках-фактурах та/або накладних/акті приймання-передачі, та/або замовленнях, та/або додатках до цього договору. Ціни ПЗ на матеріальних носіях включають вартість упаковки та маркування. Ціна ПЗ визначена в гривнях. Сторони домовилися, що загальна орієнтовна ціна договору становитиме 3 000 000 (три мільйона) гривень, без ПДВ (звільнено від оподаткування ПДВ згідно п. 26і підрозділу 2 розділу XX ПКУ). Остаточна ціна договору визначається як сума вартості партій ПЗ, поставлених в період його дії. Якщо Сторони не домовились про інше, оплата вартості ПЗ здійснюється Покупцем авансом в розмірі 100 % вартості ПЗ протягом 2 (двох) банківських днів з дати надання рахунку-фактури постачальником. Сторони можуть встановити інші умови оплати, шляхом їх зазначення в рахунку-фактурі Постачальника. Цей договір набуває чинності в момент його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2015 року. У випадку відсутності заперечень, дія договору автоматично продовжується на один календарний рік (пункт 8.1. договору). Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України). Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору від 05.01.2015 № 050115/41 позивач поставив, а відповідач прийняв товар відповідно до наявної в матеріалах справи підписаної між сторонами належним чином засвідченої копії видаткової накладної від 27.04.2017 № М-270417/17 на суму 68 522 грн 52 коп. Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної оплати поставленого позивачем товару за видатковою накладною від 27.04.2017 № М-270417/17, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 68 522 грн 52 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати на суму 68 522 грн 52 коп. 21.08.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою про здійснення розрахунку № 01-08/20 на суму 68 522 грн 52 коп., що підтверджується фіскальним чеком від 21.08.2020, накладною № 0407322812666 та описом вкладення у цінний лист від 21.08.2020 № 0407322812666. Вказана вимога була отримана відповідачем 01.09.2020, однак залишена без відповіді та задоволення. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з повної оплати поставленого позивачем товару за договором від 05.01.2015 № 050115/41, та факту наявності заборгованості у розмірі 68 522 грн 52 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості визнаються судом обґрунтованими на суму 68 522 грн 52 коп. У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 Цивільного кодексу України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У пункті 3.3. договору встановлено, що якщо сторони не домовились про інше, оплата вартості ПЗ здійснюється Покупцем авансом в розмірі 100 % вартості ПЗ протягом 2 (двох) банківських днів з дати надання рахунку-фактури постачальником. Сторони можуть встановити інші умови оплати, шляхом їх зазначення в рахунку-фактурі постачальника. У позовній заяві позивачем зазначено, що сторонами досягнуті домовленості про оплату поставленого товару після його поставки. Однак, в матеріалах справи відсутні докази відповідної домовленості. Так, з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 68 522 грн 52 коп. за договором від 05.01.2015 № 050115/41 позивач звернувся до суду 04.09.2020 із завою про видачу судового наказу. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2020 № 910/13341/20 у видачі судового наказу відмовлено, у зв`язку з тим, що з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги. З огляду на вищевикладене та беручи до уваги те, що оплата вартості ПЗ здійснюється покупцем авансом в розмірі 100 % вартості ПЗ протягом 2 (двох) банківських днів з дати надання рахунку-фактури постачальником, товар було поставлено 27.04.2017, а позивач звернувся із заявою про видачу судового наказу до суду 04.09.2020, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми у розмірі 68 522 грн 52 коп. не підлягають задоволенню, у зв`язку із спливом позовної давності. Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237-238, статтею 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

Резолютивна частина:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Монт Уа" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Антек Про" про стягнення 68 522 грн 52 коп. заборгованості за договором від 05.01.2015 № 050115/41. Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України). Суддя Н.Б.Плотницька

Результат: other