Вид судочинства: criminal
Суддя: Галіян І. М.
Дата ухвалення: 2013-12-05 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] та [PERSON] будучи раніше засудженими вироками Бучацького районного суду Тернопільської області, належних висновків для себе не зробили, на шлях виправлення не стали й знову вчинили кримінальні правопорушення за таких обставин. [PERSON] 29 березня 2013 року разом із [PERSON], перебуваючи в приміщенні житлового будинку за адресою [ADDRESS], розпивали із [PERSON] спиртні напої. Близько 23.00 год. у [PERSON] виник умисел на вчинення крадіжки металобрухту із підвального приміщення костелу, що знаходиться у м. Бучачі. Відчуваючи необхідність у допомозі та бажаючи мати спільника, обвинувачений [PERSON] вирішив залучити до своєї злочинної діяльності [PERSON] та вчинити спільно з ним зазначену крадіжку. З метою реалізації вказаного, обвинувачений [PERSON] запропонував [PERSON], який перебував у стані алкогольного сп'яніння, заробити грошей, не повідомивши останньому фактичної мети свого задуму, на що [PERSON] погодився та пішов разом із ним. Після цього, обвинувачений [PERSON] разом із [PERSON], який перебував у стані алкогольного сп'яніння, прийшли до костелу, що знаходиться по вулиці Мулярській, 1, у м. Бучачі, де обвинувачений [PERSON] запропонував [PERSON] проникнути в середину підвального приміщення костелу «Матері Божої Шкаплєжної» та спільно із ним вчинити крадіжку металобрухту, на що [PERSON] погодився. Таким чином, обвинувачені [PERSON] та [PERSON] 29 березня 2013 року близько 23 год. 05 хв. вступили в злочинну змову між собою, направлену на таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення у підвальне приміщення костелу, що знаходиться по вулиці Мулярській, 1, у м. Бучачі. Так, діючи за попередньою домовленістю та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, обвинувачений [PERSON] переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шарпнув за висячий замок на дверях підвального приміщення, після чого замок відкрився і [PERSON] та [PERSON], проникли в підвальне приміщення костелу. Зайшовши до кімнати підвального приміщення, що розташована по лівій стороні від вхідних дверей, присвітивши ліхтариком, побачили металеві вироби (металобрухт). Після чого [PERSON] дав [PERSON] 4 мішки, а сам почав складати у них металеві вироби, а саме: шість металевих труб діаметром 4 см., довжиною 1,5 м.; п'ять металевих кутників довжиною 30 см., шириною 10 см.; шість металевих прутів, три з яких довжиною 1 м., а три 1,2 м. та діаметром 1,5 см. кожний, загальною масою 91 кг.. Поскладавши зазначені металеві вироби у мішки [PERSON] та [PERSON] переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, винесли мішки із підвального приміщення костелу та заховали їх у будинку за адресою [ADDRESS], де проживає обвинувачений [PERSON] Таким чином, [PERSON] спільно із [PERSON], за попередньою змовою між собою, вчинили крадіжку металобрухту із проникненням у підвальне приміщення костелу. [PERSON] при цьому, вчинив зазначене кримінальне правопорушення повторно. Внаслідок вищевказаних протиправних дій обвинувачених, громаді костелу спричинено матеріальної шкоди на суму 160 грн. Крім того, обвинувачений [PERSON] 9 квітня 2013 року близько 19.00 год., знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, перебуваючи у громадському місці, зокрема на проїжджій частині дороги по вулиці Міцкевича в м. Бучачі, що навпроти Бучацького колегіуму імені Святого Йосафата, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалося особливою зухвалістю, виражаючи явну неповагу до суспільства, у присутності інших осіб, почав безпричинно чіплятися до неповнолітнього [PERSON] При цьому, обвинувачений [PERSON], принижуючи гідність потерпілого [PERSON], безпричинно застосував стосовно нього фізичне насильство, нанісши потерпілому удар рукою в обличчя. Внаслідок застосування обвинуваченим [PERSON], під час вчинення ним хуліганських дій, фізичного насильства, потерпілому [PERSON] було заподіяно тілесне ушкодження у вигляді рани на слизовій оболонці нижньої губи, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень. Окрім цього, 09 квітня 2013 року продовжуючи свою злочинну діяльність, знаходячись у стані алкогольного сп'яніння та перебуваючи в громадському місці, а саме на стадіоні, що знаходиться у м. Бучачі по вул. Міцкевича, 12, [PERSON] близько 20.00 год. з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалося особливою зухвалістю, виражаючи явну неповагу до суспільства, прагнучи продемонструвати свою зверхність та фізичну силу, бажаючи самоутвердитись в очах сторонніх осіб за рахунок приниження потерпілих, зупинив проведення футбольної гри між неповнолітніми учнями Бучацького колегіуму імені святого Йосафата, після чого вишикував їх у шеренгу та безпричинно застосував стосовно них фізичне насильство, яке виразилося у нанесенні неповнолітнім [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по одному удару в область грудної клітки, а неповнолітньому [PERSON] завдав кілька ударів кулаком рук в область голови, лівої руки та щелепи та удар ногою в область грудної клітки, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці верхньої губи, садна на голові та лівій руці, неповнолітньому [PERSON] наніс удари кулаками рук в область голови, тулуба та правої руки, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді садна на правій руці. В результаті хуліганських дій, які супроводжувались особливою зухвалістю обвинувачений [PERSON], заподіяв неповнолітньому [PERSON] тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 11 квітня 2013 року № 90 відносяться до легких тілесних ушкоджень, а неповнолітньому [PERSON] заподіяв тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 11 квітня 2013 року № 88 відносяться до легких тілесних ушкоджень. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений [PERSON] винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та суду пояснив таке. 29.03.2013 року він перебував у місті Бучачі з метою пошуку роботи. У другій половині дня 29.03.2013 року він зайшов у гості до обвинуваченого [PERSON] де із ним та [PERSON] розпивали спиртні напої, після чого пішов спати на другий поверх. Вночі його розбудив [PERSON] та запропонував заробити грошей і він погодився. [PERSON] не повідомив йому, що саме потрібно робити, а він його й не розпитував. Після цього він, перебуваючи ще у стані алкогольного сп'яніння, разом із [PERSON] підійшли до костелу, що знаходиться в м. Бучачі, а саме до підвального приміщення, де [PERSON] запропонував йому викрасти з підвального приміщення металобрухт на що він погодився. [PERSON] шарпнув за навісний замок дверей підвального приміщення, двері відчинилися і вони присвічуючи ліхтариком зайшли в підвальне приміщення костелу та наповнили 4 мішки трубами, які там знайшли. [PERSON] при цьому тримав мішки, а труби в мішки складав [PERSON] Після того, як він та [PERSON] наповнили мішки металобрухтом вони, переконавшись що їх ніхто не бачить, винесли їх та сховали в будинку де проживають [PERSON] та [PERSON] На наступний день, як повідомив обвинувачений [PERSON], він разом з [PERSON] викликали таксі та повезли здавати металобрухт на приймальний пункт, а [PERSON] залишився дома. Зароблені гроші за зданий металобрухт у сумі 160 грн. вони розтратили, купивши горілку та продукти. Заподіяні костелу збитки він відшкодував, надавши представнику костелу грошові кошти в сумі 300 грн., як компенсацію за заподіяну шкоду. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений [PERSON] винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю, а щодо правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України винним себе визнав, однак заперечив деякі фактичні обставини щодо нанесення тілесних ушкоджень саме такій кількості потерпілих. Так, обвинувачений [PERSON] суду пояснив, що 29.03.2013 року, в нічний час він разом з [PERSON] та [PERSON] вживали алкогольні напої в нього дома, після чого пішли спати. Приблизно в 23 год. 00 хв. він розбудив [PERSON] та запропонував йому піти з ним, щоб заробити грошей. Після чого він разом із [PERSON] прийшли до костелу Матері Божої Шкаплєжної, що знаходиться в м. Бучачі, біля якого він запропонував [PERSON] викрасти металеві вироби з підвального приміщення цього костелу, на що [PERSON] погодився. Далі, вони підійшли до підвального приміщення костелу, він шарпнув за навісний замок та відкрив двері, після чого вони, присвічуючи собі ліхтариком зайшли в середину даного приміщення та побачили, що там на землі лежав металобрухт. Він взявши 4 мішки та разом із [PERSON] наповнили їх металевими виробами та переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, винесли мішки із металевими виробами з підвального приміщення. Далі, він та [PERSON] занесли їх в будинок, розташований по [ADDRESS]. На наступний день [PERSON] з [PERSON] поїхали здавати ці викрадені металеві деталі на майданчик із прийому металобрухту, а на отримані кошти в сумі 160 грн. вони купили горілку та продукти. Крім цього, обвинувачений [PERSON] також зазначив, що 9 квітня 2013 року близько 19.00 год., знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, він разом з [PERSON] йшли поряд із будівлею Бучацького колегіуму імені Святого Йосафата, та зустріли неповнолітнього [PERSON] який йшов із своїм товаришем, зупинивши їх він почав чіплятися до [PERSON] якому згодом наніс удар в обличчя, внаслідок чого в [PERSON] виступила кров з губи. Після цього він разом з [PERSON] та [PERSON], який підійшов до них, пішли в сторону стадіону, де хлопці грали в футбол. На стадіоні він підійшов до хлопців, зупинив гру та почав з'ясовувати хто з них чіплявся до [PERSON], після чого вистроїв хлопців у шеренгу й двом із них наніс удари по тілу. Крім визнання вини самими обвинуваченими [PERSON] та [PERSON] їх винність, у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України доводиться такими засобами доказування. Як слідує із показів даних у судовому засіданні свідком [PERSON], він працює таксистом, і до нього у кінці березня 2013 року підійшов громадянин [PERSON] та запропонував йому поїхати до будинку по [ADDRESS] та звідтіля відвезти його до пункту прийому металобрухту, на що він погодився. Так, під'їхавши до будинку [ADDRESS], [PERSON] спільно із незнайомим йому хлопцем принесли із території домогосподарства два мішки білого кольору, у яких знаходився металобрухт. Які саме металеві вироби були у мішках свідок [PERSON] не бачив. Під'їхавши до пункту прийому металобрухту, [PERSON] разом із незнайомцем вийшли із автомобіля й взявши мішки із металобрухтом пішли в сторону пункту здачі металобрухту. Повернувшись до автомобіля [PERSON] та його незнайомець були вже без мішків із металобрухтом, а сівши в автомобіль попрохали відвезти їх у центр міста Бучач, що і зробив свідок [PERSON] Окрім цього, свідок [PERSON] зазначив, що надані ним під час досудового розслідування покази є правдивими та відповідають тим фактичним даним, які мали місце. Із показів даних у судовому засіданні свідком [PERSON] слідує, що він працює керуючим майданчиком із прийому металобрухту ПП «Метопал», що знаходиться у м. Бучач, вул. Галицька, 175 Б. Так, наприкінці березня 2013 року, коли він перебував на робочому місці на території майданчику з прийому металобрухту, заїхав автомобіль таксі, за кермом якого перебував [PERSON]. Із автомобіля вийшли [PERSON] та незнайомий йому хлопець, які з багажника автомобіля витягли два білих мішка в яких знаходився металобрухт. Підійшовши до [PERSON] [PERSON] запропонував йому придбати металобрухт. Після чого, як зазначив [PERSON], він оглянув металобрухт та виявив, що це були вироби із чорного металу, а саме металеві труби діаметром 4 см. довжиною біля 1,5 см. та металеві кутники. Після цього [PERSON] запитав чи він не крадений, на що хлопці запевнили його, що ні. Таким чином, зваживши запропоновані для здачі вироби, маса яких становила 91 кг. свідок заплатив [PERSON] та незнайомцеві 160 грн. виходячи із цін на той час, за один кілограм чорного металобрухту. Окрім цього, свідок [PERSON] зазначив, що надані ним під час досудового розслідування покази є правдивими та відповідають тим фактичним даним, які мали місце. Покази зазначених свідків у судовому засіданні підтвердив обвинувачений [PERSON], зазначивши, що саме свідок [PERSON] та [PERSON], були тими самими особами, котрі перевозили обвинуваченого з викраденим металобрухтом та оплатно приймали викрадений металобрухт. Окрім цього, вина у вчиненні обвинуваченими [PERSON] та [PERSON] кримінальних правопорушень підтверджується даними протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 13.05.2013 року від [PERSON], з якого вбачається, що в період з 29 по 30.03.2013 року (а.с. 19-20 додатка до матеріалів судового провадження) невідомі особи шляхом зламу навісного замка викрали з підвального приміщення костелу в м. Бучач по вул. Мулярській металеві труби, прути та кутники, чим завдали матеріальної шкоди на загальну суму 300 гривень. Разом з тим, суд погоджується із доводами захисника [PERSON] щодо недоведеності заподіяної шкоди потерпілій стороні в розмірі саме 300 грн., оскільки жодних належних доказів на таке підтвердження стороною обвинувачення суду надано не було. За таких обставин суд виходить із встановленого у судовому засіданні розміру заподіяної діями обвинувачених потерпілій стороні шкоди в розмірі 160 грн., що підтверджується дослідженою та оголошеною довідкою начальника Бучацької дільниці ПАП «Тернопільвтормет» щодо вартості брухту чорного металу (а.с. 170), із якої слідує, що згідно протоколів цін для фізичних та юридичних осіб, на брухт чорних металів, станом на 30.03.2013 року вартість одного кілограма брухту становила 1 грн. 75 коп., показами обвинувачених [PERSON] та [PERSON] щодо отримання саме 160 грн. за металобрухт, показами свідка [PERSON], який зазначив про те, що маса металобрухту який він приймав від [PERSON] та незнайомого хлопця, становила 91 кг. й із встановлених цін на той час на брухт чорних металів, ним оплачено за прийнятий брухт 160 грн. За таких обставин суд вважає, що своїми умисними діями, які виразилися в таємному викрадені чужого майна, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у інше приміщення [PERSON] спільно із [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 185 КК України. Також, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднане із проникненням у інше приміщення, [PERSON] повторно, спільно із [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України. З огляду на зазначене, суд приходить до переконання, що дії обвинувачених [PERSON] та [PERSON] органами досудового розслідування кваліфіковано вірно. З приводу епізоду вчинення хуліганських дій відносно потерпілих [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вина обвинуваченого [PERSON] підтверджується наступними засобами доказування. Показаннями допитаного у судовому засіданні неповнолітнього потерпілого [PERSON], який пояснив, що 09.04.2013р. він разом з хлопцями грали у футбол на стадіоні. Потім до них підійшли обвинувачений [PERSON], [PERSON] та ще якийсь чоловік, вони зупинили гру, сказали всім стати у шеренгу і [PERSON] сказав [PERSON] показати хто його чіпав. [PERSON] показував, а [PERSON] бив хлопців через одного. Потім черга дійшла до нього і тоді [PERSON] зловив його за шию та 3 рази вдарив рукою в область щелепи, 1 раз копнув ногою і потім 4 рази вдарив рукою прямо в губу. Показаннями допитаного у судовому засіданні неповнолітнього потерпілого [PERSON], який пояснив, що 09.04.2013р. він разом з хлопцями грали у футбол на стадіоні і до них підійшли [PERSON], [PERSON] та ще якийсь чоловік, [PERSON] зупинив гру та сказав стати всім у шеренгу. Тоді [PERSON] почав бити хлопців через одного. [PERSON] бив [PERSON], потім його вдарив кілька разів рукою в голову, грудну клітку та наносив удари по рукам. Показаннями допитаного у судовому засіданні неповнолітнього потерпілого [PERSON], який пояснив, що 09.04.2013р. він з друзями грав у футбол на стадіоні. Потім до них підійшов [PERSON], [PERSON] та ще якийсь чоловік, [PERSON] зупинив гру, сказав всім стати у шеренгу і [PERSON] бив хлопців через одного. Його [PERSON] вдарив в область грудей. Показаннями допитаного у судовому засіданні неповнолітнього потерпілого [PERSON], який пояснив, що 09.04.2013р. він з друзями грав у футбол на стадіоні. Потім до них підійшов [PERSON], [PERSON] та ще якийсь чоловік, [PERSON] зупинив гру, сказав всім стати у шеренгу і бив хлопців на яких показував [PERSON]. Його [PERSON] вдарив в область грудей, а найбільше побив [PERSON] та [PERSON]. Показаннями допитаного у судовому засіданні неповнолітнього потерпілого [PERSON], який пояснив, що 09.04.2013р. він з друзями грав у футбол на стадіоні. Потім до них підійшов [PERSON], [PERSON] та ще якийсь чоловік, [PERSON] зупинив гру, сказав всім стати у шеренгу і бив хлопців через одного. Його [PERSON] вдарив в область грудей. Показаннями допитаного у судовому засіданні неповнолітнього потерпілого [PERSON], який пояснив, що 09.04.2013р. він з хлопцями грав у футбол на стадіоні. Потім біля 20 год. до них підійшов [PERSON], [PERSON] та ще якийсь чоловік, [PERSON] зупинив гру, сказав всім стати у шеренгу, після чого [PERSON] почав бив хлопців через одного. Його [PERSON] вдарив в область грудей. Показаннями допитаного у судовому засіданні неповнолітнього потерпілого [PERSON], який пояснив, що о 20 год. 09.04.2013р. він з хлопцями грав у футбол на стадіоні. В цей час до них підійшов [PERSON], [PERSON] та ще якийсь чоловік, [PERSON] зупинив гру, сказав всім стати у шеренгу і ловив за шию і наносив удари хлопцям через одного. Його [PERSON] вдарив в область грудей. Показаннями допитаного у судовому засіданні неповнолітнього потерпілого [PERSON], який пояснив, що о 20 год. 09.04.2013р. він з хлопцями грав у футбол на стадіоні. В цей час до них підійшов [PERSON], [PERSON] та ще якийсь чоловік, [PERSON] зупинив гру, сказав всім стати у шеренгу і ловив за шию і наносив удари хлопцям через одного. Багато ударів наносив [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] порвав кофту. Його [PERSON] вдарив в область грудей, потім всі хлопці злякалися і повтікали. Висновком судово-медичної експертизи № 88 від 11 квітня 2013 року, згідно якого у [PERSON] виявлені садна на правій руці, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Описане тілесне ушкодження, як зазначено у висновку утворилося від дії тупого предмету, можливо у час та при обставинах вказаних у постанові (а.с. 172). Висновком судово-медичної експертизи № 90 від 11 квітня 2013 року, згідно якого у [PERSON] виявлена рана на ділянці верхньої губи, садна на голові та лівій руці, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Описані тілесні ушкодження, як зазначено у висновку утворилися від дії тупого предмету, можливо у час та при обставинах вказаних у постанові (а.с. 173). Щодо епізоду нанесення тілесних ушкоджень 9 квітня 2013 року потерпілому [PERSON], то зазначений епізод доводиться показами обвинуваченого [PERSON], наданими в судовому засіданні, який зазначив, що перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись у громадському місці, у присутності інших осіб, почав безпричинно чіплятися до неповнолітнього [PERSON] та наніс йому удар кулаком руки в обличчя, після чого із губи потерпілого почала виступати кров. Вина також підтверджується оголошеним у судовому засіданні висновком судово-медичної експертизи № 89 від 11 квітня 2013 року, згідно якого у [PERSON] виявлена рана на слизовій оболонці нижньої губи, що за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. Описане тілесне ушкодження, як зазначено у висновку утворилося від дії тупого предмету, можливо в час та при обставинах вказаних у постанові (а.с. 173). Вина обвинуваченого [PERSON] також підтверджується показами допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], який зазначив, що 09.04.2013 року ідучи по вулиці біля церкви Святого Йосафата побачив [PERSON] та [PERSON] в цей час [PERSON] наносив удари в область обличчя одному із колегіантів. Після цього, він разом із [PERSON] та [PERSON] пішли на стадіон де колегіанти грали в футбол. Прийшовши на стадіон [PERSON] запропонував грати з ними в футбол та сказав щоб вони стали у шеренгу. Після цього, свідок [PERSON] повідомив [PERSON] про те, що конфліктує з одним із колегіантів. Тоді [PERSON] наніс удар [PERSON] Чи наносив удари іншим хлопцям він не бачив бо відвернувся в сторону. Показання обвинуваченого [PERSON] в частині того, що він на стадіоні завдавав ударів лише двом потерпілим, суд оцінює критично, оскільки це не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Показання обвинуваченого [PERSON] в цій частині спростовуються показаннями потерпілих [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] даними ними в ході судового розгляду справи, в яких вони повідомили, як саме, та кому саме було заподіяно тілесних ушкоджень обвинуваченим [PERSON], які суд приймає до уваги та визнає достовірними й допустимими, оскільки є послідовними, логічними та підтверджуються зібраними по справі доказами, й не вірити їм, у суду немає підстав. Також суд враховує, що обвинувачений [PERSON] у своїх показах 27.11.2013 року в судовому засіданні зазначив, що правопорушення ним були вчинені саме так, як це відображено в обвинувальному акті. Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення та вважає, що органами досудового розслідування його дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю. Вирішуючи питання про міру та вид покарання обвинуваченому [PERSON] суд, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, що є злочинами невеликої тяжкості та тяжким злочином, його молодий вік, роль у вчиненні кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, на час скоєння злочину суспільно-корисною працею зайнятий не був, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 150), однак перебуває на обліку у лікаря-нарколога (а.с. 145), раніше судимий, стан його здоров'я, враховуючи умови його життя, його відношення до скоєного, а також думку потерпілих відносно міри покарання. Обтяжуючою покарання обставиною [PERSON] суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, що передбачено пунктом 13 ч. 1 ст. 67 КК України. Суд не враховує вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, як обставини, що обтяжують покарання [PERSON], оскільки вони є кваліфікуючими ознаками відповідної частини статті КК України та інкриміновані обвинуваченому без врахування вимог ч. 4 ст. 67 КК України. Обставиною, що пом'якшує покарання обвинуваченого [PERSON] у відповідності до вимог ст. 66 КК України суд визнає те, що обвинувачений визнав свою вину та щиро покаявся у вчиненому. Враховуючи наведене суд вважає за необхідне обрати йому покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у виді позбавлення волі, так як приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання не можливо без ізоляції від суспільства, оскільки обвинувачений [PERSON] має схильність до вчинення кримінальних правопорушень. Між тим, судом встановлено, що обвинувачений [PERSON] 05.06.2012 року Бучацьким районним судом засуджений за ч. 1 ст. 301 КК України до 2 років обмеження волі з конфіскацією порнографічної відеопродукції, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням тривалість в 1 рік із покладенням обов'язків передбачених ст. 76 КК України. Вироком від 03.04.2013 року обвинувачений [PERSON] Бучацьким районним судом засуджений за ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком приєднано невідбуте покарання (у виді 2 років обмеження волі з конфіскацією порнографічної відеопродукції із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням тривалістю в 1 рік з покладенням обов'язків передбачених ст. 76 КК України) за вироком від 05.06.2012 року Бучацького районного суду, яке визначено виконувати самостійно. Ухвалою Бучацького районного суду від 02.09.2013 року замінено обвинуваченому [PERSON] несплачену ним суму штрафу у розмірі 850 грн. за вироком від 03.04.2013 року на 50 годин громадських робіт. Таким чином [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 185 КК України до ухвалення вироку Бучацьким районним судом від 03.04.2013 року, тому суд вважає, що йому покарання слід призначати за правилами ч. 4 ст. 70 КК України. Крім цього, обвинувачений [PERSON] в 09.04.2013 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, за які суд вважає призначити покарання у виді обмеження волі, перевівши це покарання за правилами ст. 72 КК України в позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного судом за злочин передбачений ч. 1 ст. 296 КК України, суд вважає за необхідне приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за сукупністю злочинів та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі, з конфіскацією порнографічної відеопродукції. Приписами ч. 2 ст. 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. Виходячи з цих положень закону, а також із змісту ч. 3 ст. 78 КК України, вчинення особою під час іспитового строку нового злочину слід розцінювати як порушення ним умов застосування ст. 75 КК України у зв'язку з чим повторне звільнення з випробуванням від відбування покарання, призначеного із застосуванням ст. 71 КК України, є неприпустимим. За таких обставин неприйнятними, на думку суду, є доводи сторони захисту щодо застосування при обранні міри покарання [PERSON] ст. 75 КК України. Обираючи обвинуваченому [PERSON] міру та вид покарання суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що є тяжкими злочином, його роль у вчиненні кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, на час скоєння злочину суспільно-корисною працею зайнятий не був, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 297-298 додатка до матеріалів судового провадження), раніше судимий, стан його здоров'я, враховуючи умови його життя, його відношення до скоєного. Обтяжуючою покарання обставиною [PERSON] суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, що передбачено пунктом 13 ч. 1 ст. 67 КК України. Суд не враховує вчинення злочину повторно, групою осіб за попередньою змовою, як обставини, що обтяжують покарання [PERSON], оскільки вони є кваліфікуючими ознаками відповідної частини статті КК України та інкриміновані обвинуваченому без врахування вимог ч. 4 ст. 67 КК України. Обставиною, що пом'якшує покарання обвинуваченого [PERSON] у відповідності до вимог ст. 66 КК України суд визнає те, що обвинувачений визнав свою вину та щиро покаявся у вчиненому, повністю відшкодував заподіяну шкоду. Враховуючи наведене суд вважає за необхідне обрати йому покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у виді позбавлення волі, так як приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання не можливо без ізоляції від суспільства. Як установлено в судовому засіданні [PERSON] засуджений вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 20.03.2013 року за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців. Відповідно до роз'яснень, що містяться в абзаці першому пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. З огляду на те що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення за даним вироком після постановлення вироку Бучацьким районним судом від 20.03.2013 року, тому суд вважає покарання обвинуваченому призначати за правилами ст. 71 КК України, і до покарання, призначеного за даним вироком, має бути частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком. З врахуванням вказаних обставин, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому [PERSON] ст. 75 КК України. Цивільний позов у справі не заявлявся. Процесуальні витрати за залучення експерта під час досудового розслідування у справі відсутні. Враховуючи те, що стороною обвинувачення не ініціювалося питання щодо зміни обраних судом запобіжних заходів, тому суд вважає застосовані до обвинувачених запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту залишити до набрання вироком законної сили. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, що призначено за попереднім вироком від 03.04.2013 року та ухвали Бучацького районного суду Тернопільської області від 02.09.2013 року, більш суворим, що призначено за даним вироком, визначити [PERSON] остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з конфіскацією порнографічної відеопродукції. [PERSON] визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, призначивши йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 6 шість місяців. На підставі підпункту «б» пункту першого ч. 1 ст. 72 КК України перевести менш суворий вид покарання 2 (два) роки 6 (шість) місяців обмеження волі в більш суворий вид покарання 1 (один) рік 3 (три) місяці позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного судом [PERSON] за ч. 1 ст. 296 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за сукупністю злочинів, і остаточно визначити [PERSON] 4 (чотири) роки позбавлення волі, з конфіскацією порнографічної відеопродукції. Міру запобіжного заходу [PERSON] до набрання вироком законної сили залишити у виді домашнього арешту. [PERSON], визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бучацького районного суду від 20 березня 2013 року і, за сукупністю вироків, [PERSON] визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців. Міру запобіжного заходу [PERSON] до набрання вироком законної сили залишити у виді домашнього арешту. Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, у разі не подачі на нього апеляції. Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі протягом 30 днів з дня його проголошення апеляційної скарги, через Монастириський районний суд Тернопільської області. Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченим. Суддя І. М. Галіян

Результат: guilty