Вид судочинства: administrative
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2019-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] звернулась до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить: -стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України заборгованість по грошовому забезпеченню за вересень 2018 року на користь [PERSON] в сумі 3658 грн. 05 коп.; -стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судові витрати повязані з розглядом справи в сумі 24 грн. на користь [PERSON]. 17.12.2018 перейдено до розгляду справи в порядку письмового провадження. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що грошове забезпечення за вересень 2018 року безпідставно було проведено відповідачем у меншому розмірі. Позивач зазначила, що з 29.07.2018 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю 14 календарних днів, однак за серпень 2018 року грошове забезпечення відповідачем добровільно виплачене в повному розмірі. Позивач не погоджується з проведеним перерахунком грошового забезпечення за серпень 2018 року, оскільки Порядком № 260 від 06.04.2016 не врегульовано останнє. Позивач вважає, що у відповідності до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата. Представник відповідача відзив на адміністративний позов не подав. Повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку. 01.10.2018 [PERSON] до начальника Департаменту патрульної поліції полковника поліції [PERSON] подано рапорт про виплату заборгованості по грошовому забезпеченню за вересень 2018 року у сумі 3658,05 грн. 23.10.2018 листом за вих. № 12135/41/5/05-2018 Департаментом патрульної поліції Національної поліції України надано відповідь, що перерахунок грошового забезпечення за період перебування у відпустці без збереження заробітної плати проведено у вересні 2018 року, у т.ч. утримано грошового забезпечення за 3 доби липня 2018 року на суму 795,80 грн та 11 діб серпня 2013 року в сумі 2917,96 гривень, а тому грошове забезпечення за період з 1 липня по 30 вересня 2018 року виплачене в повному обсязі. Також поінформовано, що всі розрахунки в Департаменті патрульної поліції здійснюються після надходження на опрацювання наказів до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку. Судом встановлено, що у відповідності до наказу ДПП від 27.07.2018 №744 о/с та відповідно до частини 2 статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» і статті 25 Закону України «Про відпустки», [PERSON] надано відпустку без збереження грошового забезпечення, як матері, що має двох і більше дітей віком до 15 років, тривалістю 14 діб, з 29 липня по 11 серпня 2018 року. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII). Відповідно до частини 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Частинами 1, 2 статті 94 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Відповідно до пункту 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції (далі Постанова № 988) грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ. Відповідно до статті 94 Закону України Про Національну поліцію, постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260). Згідно пункту 3 Розділу І вказаного Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення. Пунктом 11 Розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення поліцейським та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання здійснюється щомісяця в останній день місяця за поточний місяць. Виплата грошового забезпечення поліцейським поліції охорони здійснюється щомісяця до 07 числа за минулий місяць.(п. 13 Розділу І Порядку № 260). Абзацом 2 п. 17 Розділу І Порядку № 260 передбачено, що невикористані залишки підзвітних сум, а також не повернені в установлений строк аванси утримуються з поліцейських повністю при наступних виплатах грошового забезпечення. Окрім того, згідно п. 8 розділу IIІ Порядку № 260, якщо в період перебування у відпустці поліцейському змінено розмір надбавки за стаж служби, розмір посадового окладу чи окладу за спеціальним званням відповідно до законодавства, після повернення з відпустки проводиться відповідний перерахунок. Поліцейським, яким відповідно до законодавства України надано додаткові відпустки без збереження грошового забезпечення, за час перебування в додаткових відпустках грошове забезпечення не виплачується. Таким чином, грошове забезпечення [PERSON] згідно п. 8 розділу IIІ Порядку №260, не повинно було враховувати період з 29.07.2018 по 11.08.2018. Разом з тим, як свідчать розрахункові листи за липень-серпень 2018 року грошове забезпечення [PERSON] виплачено в повному обсязі. Також суд встановив, що за вересень 2018 року [PERSON] виплачено грошове забезпечення в розмірі 4441,95 грн. з урахуванням утримання коштів, у т.ч. за 3 доби липня 2018 року на суму 795,80 грн та 11 діб серпня 2013 року в сумі 2917,96 гривень. У звязку з чим, суд дійшов висновку, що грошове забезпечення за період з 1 липня по 30 вересня 2018 року позивачу виплачене в повному обсязі. Статтею 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Суд не погоджується з посиланням позивача на дану норму, оскільки грошове забезпечення позивача не є безпідставно набуте, а є його заробітною платою, а також у звязку з тим, що грошове забезпечення не було зобовязано повернути, а здійснено його утримання, що в свою чергу являється різновидом відшкодуванням шкоди. При цьому, перераховані виплати не підлягають поверненню лише за умови, що особа, яка зробила такі виплати, здійснила їх, по-перше, добровільно, по-друге, за відсутності рахункової помилки з її боку і, по-третє, за відсутності недобросовісності з боку набувача. Тобто, якщо виплата стала наслідком помилки платника (помилки у документах), вищеперераховані виплати повертаються. Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а вимоги такими, що не належить задовольнити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке. Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що повязані із прибуттям до суду; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. Відповідно до статті 139 вказаного Кодексу при відмові у задоволенні позову, \~судові витрати не підлягають до відшкодування.

Резолютивна частина:
У задоволенні позову відмовити повністю. Копію рішення направити сторонам.

Результат: denied