Вид судочинства: administrative
Суддя: Карнасевич Г. І.
Дата ухвалення: 2010-06-29 00:00:00+03

Обставини справи:
Позивачі просять винести постанову, якою зобовязати [PERSON] міську раду закласти в міський бюджет 2009 року кошти та закріпити і надати їм житло згідно рішення Самбірського міського суду від 05 червня 1996 року по справі № 2- 96, стягнути з відповідача в їхню користь по 10000 грн. заподіяної моральної шкоди, всього на загальну суму 120000 грн. В підтвердження заявлених позовних вимог посилаються на те, що рішенням Самбірськогго міського суду від 05 червня 1996 року у справі за № 2-96/96 за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановленню права власності на будинковолодіння, що знаходиться в місті Самборі по вул. Пацаєва, (теперішня Виговського, 45 і 45 «а») за [PERSON] та зобовязано МБТІ за позивачем зареєструвати згадане нерухоме майно на праві особистої власності, а [PERSON] міську раду в термін до пяти років вирішити питання щодо відселення сімей співвідповідачів з даного будинку і забезпечити житлом. Дане рішення вступило в законну силу, а тому є обовязковим для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування. На теперішній час рішення Самбірського міського суду в частині відселення сімей співвідповідачів не виконано, виконавчий лист перебуває на виконанні у підрозділі примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Львівської області. Вважає, що міська рада, як боржник, зобовязана надати їм житло за свій рахунок, вирішити питання про закладення необхідних коштів на ці потреби в місцевий бюджет. Однак рішення суду не виконується. Така бездіяльність міської ради суперечить вимогам ст. 30, 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якої вказані органи місцевих рад повинні сприяти розширенню житлового будівництва, закладати потребуючим житла громадянам в будівництві житла, організації за рахунок власних коштів і на пайових засадах здійснювати будівництво. Оскільки згідно Закону України «Про органи місцевого самоврядування» місцеві органи затверджують та формують бюджет, вважає, що [PERSON] міська рада, починаючи з 1996 року, мала достатньо часу, щоб сформувати та закласти в місцевий бюджет відповідні кошти. Однак, станом на сьогоднішній день рішення суду на виконано, що свідчить про бездіяльність органу місцевого самоврядування. 07 листопада 2007 року міський голова повідомив державного виконавця про те, що рішення суду не може бути виконане в звязку з відсутністю в житловому фонді міськради вільних житлових приміщень, чим зняла з себе будь які наміри виконати рішення суду. Стверджують, що такими діями їм спричинено моральну шкоду, адже вони перебувають в постійному страху. Будинок є приватизований, вони не мають на нього жодних прав, власник може їх в будь який час вигнати на вулицю. Їхні сімї втратили звичайний спосіб життя, що викликає депресію, невпевненість у завтрашньому дні, а тому відшкодування моральної шкоди є безспірним. Як на підставу відшкодування моральних збитків посилаються на ст.. 56 Конституції України, згідно якої кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними повноважень. Сам факт моральної шкоди полягає в тому, що згідно рішення Самбірського міського суду від 05.06.1996 року вони в 2001 році мали звільнити займане житло разом зі своїми сімями, опинитись на вулиці, що являється моральною шкодою і доказуванню не підлягає. Оскільки рішення суду не виконувалось з 1996 року, то при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди брали саме термін його невиконання з розрахунку 1000 грн. за кожен рік. В процесі розгляду даної справи уточнили свої позовні вимоги, просили винести постанову, якою зобовязати [PERSON] міську раду виконати у відповідності до свого призначення дії у вигляді формування бюджету, а саме відповідно до рішення Самбірського міського суду від 05.06.1996 року і закласти в бюджет кошти на їхнє житло, закріпити за ними це житло, стягнути з [PERSON] міської ради відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. на особу, кожному із позивачів, в загальній сумі 120000 грн. В підтвердження уточнених позовних вимог посилаються на те, що у відповідності до ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення міська рада вчинила умисне правопорушення усвідомлюючи його протиправний характер, та свідомо допускала настання наслідків, які призвели до юридичного позбавлення їхнього права на житло. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], свої позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позовних вимогах, просять позов задоволити. Представник позивача [PERSON]В - [PERSON] вважає позовні вимоги підставними, пояснив, що правовою підставою задоволення позовних вимог є рішення Самбірського міського суду від 05.06.1996 року, яке набрало законної сили. На сьогоднішній день рішення суду не виконано. Кошти, необхідні для надання позивачам житла, в місцевий бюджет не закладаються. Позивачі із [PERSON] міської ради отримали лист в 2002 році, зі змісту якого вбачається, що вони разом зі своїми сімями будуть забезпечені належним житлом. Така протиправна бездіяльність органу місцевого самоврядування завдає моральної шкоди. Вважає, що згідно ст. 56 Конституції України позивачі мають право на відшкодування такої шкоди. Бездіяльністю згаданої міської ради їх протиправно позбавлено права на житло. Позивачі поставлені в статус осіб без визначеного місця проживання не зі своєї вини. Втрачено їхні права згідно договору житлового найму. Жодних угод з теперішнім власником спірного нерухомого майна [PERSON] не укладено. Все це створює значні перешкоди в користуванні житлом, житлово побутовими послугами, в проведенні реєстрації новонароджених, що ще більше посилює моральну шкоду, ущемлює право власності позивачів, яке повинно бути абсолютним. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала і пояснила, що 14 й рік позивачі зі своїми сімями не забезпечені житлом. Таку бездіяльність міської ради вважає межуючу зі злочином. Орган місцевого самоврядування, на її думку, ігнорує законні вимоги позивачів, в бюджет не закладаються необхідні для надання житла кошти. Теперішній власник чинить позивачам перешкоди у проживанні в спірному житлі: відключає їм енергію, припиняє газопостачання, депутати міської ради спеціально з приводу надання позивачам житла не приймають позитивного рішення. Пояснила, що на даний час виконавче провадження, відкрите по виконавчому листі, виданому згідно рішення Самбірського міського суду від 05.06.1996 року державною виконавчою службою, закрито. Питання про виселення позивачів та членів їх сімей не ставиться. Згадане рішення Самбірського міського суду вважає незаконним, однак позивачі його не оскаржували, так як мали намір отримати нове житло, а тому просять закласти в місцевий бюджет 2010 року необхідні для надання позивачам житла кошти. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] позову не визнав і пояснив, що вважає ці вимоги безпідставними, так як суд не наділений повноваженнями приймати рішення щодо надання квартир, закладення в місцевий бюджет необхідних коштів, оскільки згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» такі повноваження відносяться до компетенції колегіального органу, яким є [PERSON] міська рада. Бюджет на 2010 рік сформовано і підстав переглядати його немає. Виконавче провадження щодо відселення позивачів зі спірного житла призупинено. [PERSON] міська рада в позасудовому порядку вирішує питання щодо мирного врегулювання спору шляхом надання [PERSON] іншого житла. Вважає, що рішення суду від 05.06.1996 року на виконується з обєктивних підстав, якими є відсутність необхідних для будівництва житла коштів. На думку представника відповідача, позивачі повинні були б звернутися до суду щодо зміни способу виконання згаданого рішення суду. Позовні вимоги вважає безпідставними, так як в заяві не зазначено суми коштів, часу їх закладення в бюджет. На даний час житло [PERSON] не приватизоване, ніхто не позбавлений права реєстрації за місцем проживання, питання про виселення позивачів не ставиться. Крім того, як випливає зі змісту згаданого рішення повинно вирішуватись питання про відселення позивачів, а не про закладення в бюджет відповідних коштів. Оскільки вини [PERSON] міської ради у невиконанні рішення суду не має, то і відсутня правова підстава для відшкодування моральної шкоди. Судом встановлено, що рішенням Самбірського міського суду Львівської області від 05 червня 2006 року задоволено позов [PERSON] Визнано [PERSON] спадкоємцем ? частини будинковолодіння, що знаходиться в місті Самборі по вул. Пацаєва, 45, яке належить сестрі [PERSON] Ноенілі. Встановлено право власності [PERSON] на все будинковолодіння, що знаходиться в місті Самборі по вул. Пацаєва, (теперішня - Виговського) 45, 45 «а», в місті Самборі Львівської області та зобовязано зареєстувати це право власності в бюро техінветаризації на праві особистої власності, а [PERSON] міську раду народних депутатів в термін до 5-ти років вирішити питання щодо відселення сімей співвідповідачів з даного будинку і забезпеення їх житлом. Як було встановлено в судовому засіданні, на даний час рішення суду вступило в законну силу. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, який скеровано до примусового виконання у ВДВС. Виконавче провадження згідно виконавчого листа призупинено. Під час виконавчого провадження ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 липня 2007 року встановлено спосіб і порядок виконання згаданого рішення суду, а саме: зобовязано виконавчий комітет [PERSON] міської ради народних депутатів надати [PERSON] (колишнє прізвище [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] [PERSON] двокімнатну квартиру у межах Самбора, житловою площею не менше 25,6 м2, загальною площею не менше 44,7 м2, яка відповідає встановленим санітарними і технічними вимогам. Інші позивачі з приводу встановлення порядку та способу виконання даного рішення до суду на звертались. Ухвала набрала законної сили та підлягає виконанню. Позивач [PERSON] та [PERSON] з приводу невиконання даної ухвали до суду не звертались. Отже, суд розяснив порядок та спосіб виконання рішення Самбірського міського суду від 05 червня 1996 року шляхом надання позивачам відповідного житла, яке відповідає встановленим технічним та санітарним нормам. Як випливає зі змісту позовних вимог, позивачі просять зобовязати [PERSON] міську раду сформувати бюджет, заклавши в нього кошти на їхнє житло, тобто, не звернувшись у встановленому законом порядку з заявою щодо зміни способу та порядку виконання судового рішення, а [PERSON] та [PERSON] на вимагаючи виконання згаданої ухвали суду просять спонукати виконавчий комітет [PERSON] міської ради виконувати дане рішення іншим способом - шляхом закладення необхідних коштів в бюджет [PERSON] міської ради, на даний час звертаючись до суду з окремим самостійним позовом. У відповідності до ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, затвердження звіту про виконання відповідного бюджету відноситься до виключної компетенції міської ради, на даний час бюджет сформовано, підстав для його перегляду немає, а відтак суд вважає, що позовні вимоги відносно зобовязання органу місцевого самоврядування закласти необхідні для житла кошти задоволенню не підлягають з вищевказаних підстав, та беручи до уваги той формування місцевого бюджету належить виключно до компетенції сесії ради і суд не вправі делегувати повноваження колегіального органу. Оскільки рішення Самбірського міського суду від 02.06.1996 року в добровільному порядку відповідачем виконано не було, у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу і згідно ст. 5 цього Закону державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень. Тобто, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачі просять зобовязати відповідача виконати рішення Самбірського міського суду від 05 червня 1996 року, що є виключною прерогативою органу виконавчої служби. У відповідності до ст. 85 цього Закону, якщо рішення не виконується, на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших осіб Державної виконавчої служби по невиконанню рішення або відмову у здійсненні вказаних дій стягувачем або боржником може бути подано скаргу до суду або до на чальника відповідного відділу Державної виконавчої служби. У разі невиконання рішення суду згідно ст.ст. 87, 88 Закону України «Про виконавче провадження» наступає відповідальність. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобовязання [PERSON] міської ради закласти в бюджет необхідні кошти для житла позивачам щодо задоволення не підлягають. Позивачі просять винести постанову, якою зобовязати орган місцевого самоврядування надати їм житло у відповідності до вищевказаного рішення суду від 05.06.1996 року, посилаючись на ч. 2 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належить облік громадян, які відповідно до законодавства потребують покращення житлових умов, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. Отже, питання надання житла відноситься до компетенції виконавчого комітету, а відтак в силу даної норми, суд не вправі зобовязувати колегіальний орган надавати житло, враховуючи, що така вимога була предметом вирішення Самбірського міського суду від 05.06.1996 року. Згідно ст. 9 цього Кодексу суд вирішує справи на підставі Конституції України та Законів України. Позивачі просять постановити рішення, яким стягнути з відповідача в їхню користь по 10000 грн. кожному заподіяної моральної шкоди, посилаючись на протиправну бездіяльність органу місцевого самоврядування при невиконанні судового рішення, що стало причиною заподіяння такої шкоди і норму ст. 56 Конституції України, яку вони вважають нормою прямої дії. В силу ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як вбачається з диспозиції даної статті, моральна шкода відшкодовується при умові завдання її незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними повноважень. Підставою для відшкодування моральної шкоди у відповідності до ст. 1167 ЦК України є наявність вини. Отже, відшкодування моральної шкоди може мати місце при умові визнання протиправною бездіяльності [PERSON] міської ради. Як було встановлено судом, рішення суду не виконується з питань відсутності необхідних коштів. За таких обставин суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
В позовних вимогах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] міської ради про спонукання до вчинення певних дій шляхом закладення в бюджет коштів для надання їм житла, закріплення за ними цього житла та відшкодування моральної шкоди відмовити. Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти діб з моменту її проголошення та апеляційної скарги протягом 20 діб з моменту подачі заяви. Суддя

Результат: other