Вид судочинства: commercial
Суддя: Кравець С.Г.
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02

Обставини справи:
У провадженні Господарського суду Житомирської області перебувала справа за позовом Приватного підприємства "Старицький м`ясокомбінат" до Підприємства об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) "Надія" Громадської організації "Вся Україна" про розірвання договору поставки продукції №001-21-12-2022 від 21.12.2021 та додаткової угоди №1 від 10.01.2022, укладених між сторонами та стягнення 526 874,95 грн, з яких: 447 802,51 грн основного боргу, 73,46 грн пені, 4478,02 грн штрафу та 7900,95 грн 7% річних, а також судових витрат. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.12.2022 позов задоволено частково; розірвано договір поставки продукції №001-21-12-2022 від 21.12.2021 та додаткову угоду №1 від 10.01.2022, укладені між Приватним підприємством "Старицький м`ясокомбінат" та Підприємством об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) "Надія" Громадської організації "Вся Україна". Даним рішенням також зменшено розмір пені до 36,68 грн, штрафу до 2 239,01 грн та річних до 5 557,66 грн; стягнуто з Підприємства об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) "Надія" Громадської організації "Вся Україна" на користь Приватного підприємства "Старицький м`ясокомбінат": 447 802,51 грн заборгованості, 36,68 грн пені, 2 239,01 грн штрафу, 5 557,66 грн 3% річних, 66 620,11 грн інфляційних втрат, 7 903,12 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено. В судовому засіданні при розгляді справи по суті до закінчення судових дебатів, представник позивача підтримала подане клопотання Приватного підприємства "Старицький м`ясокомбінат" щодо вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та просила суд питання про стягнення судових витрат з оплати правової допомоги адвоката вирішувати після ухвалення рішення у даній справі. Судове засідання для розгляду питання про розподіл судових витрат призначено на 09.01.2023 о 10:00 без виклику сторін. Про час та місце розгляду заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу сторони повідомлялись належним чином. 05.01.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання від 03.01.2023 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України якщо судом не вирішено питання про судові витрати, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Отже, за приписами ст.244 ГПК України, додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом. Відповідно до положень ч.1 ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача зроблено заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів. У позові позивач зазначив, що попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, або планує понести в зв`язку з розглядом позовної заяви складає 12 500,00грн та навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести в зв`язку з розглядом справи (а.с.4). До справи представником позивача надано: - ордер №1081426 від 18.0.2022 на надання правничої (правової) допомоги, виданий на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №01/04 від 01.04.2021, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000137 від 23.12.2014 (а.с.37-39); - копію Акта про надання послуг №01 від 26.12.2022 (а.с.120); - копію квитанції №01 від 26.12.2022 про оплату за послуги та компенсацію видатків на суму 12 500,00грн (а.с. 121). Представник відповідача подав до суду клопотання від 03.01.2023 про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в якому посилається на те, що дана справа не є складною, а збирання доказів по справі є простим виготовленням копій документів. Зазначив у клопотанні, що первинна позовна заява ухвалою суду від 02.09.2022 була залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам п.2 ч.1 ст.164, ч.3 ст.162 ГПК України: судовий збір був сплачений не у встановленому порядку та розмірі; позовна заява не містила зазначення ціни позову. Також вказує, що позовна заява містила помилки у зазначенні розміру заявлених до стягнення сум. На думку представника відповідача, вказані обставини свідчать про неякісне надання правової допомоги, оскільки допущені помилки лежать у площині елементарно мінімальних знань, які повинна мати особа з юридичною освітою. У клопотанні від 03.01.2023 представник відповідача також посилається на те, що позивач не надав суду та відповідачу договір про надання правничої допомоги. Доводить, що "квитанція №01" на бланку адвоката не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст.76,77 ГПК України, оскільки розрахунок між такими суб`єктами провадиться виключно у безготівковому вигляді. Загальновідомо, що на підтвердження оплати (перерахунку коштів, тощо) юридична особа надає докази списання коштів з рахунку. Вказує, що "квитанція №01" не є первинним документом бухгалтерського обліку, позаяк не передбачена жодним із стандартів бухгалтерського обліку. До того ж зазначає, що адвокати бухгалтерського обліку не ведуть, а порядковий номер "квитанції" - 01 щонайменше викликає подив, тоді як видана вона 26.12.2022. Розглянувши клопотання Приватного підприємства "Старицький м`ясокомбінат" щодо вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та дослідивши надані позивачем в її обґрунтування докази, господарський суд приймає до уваги вищенаведене та таке. Частина 1 статті 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.123 ГПК України). Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.16 ГПК України). Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Згідно з положеннями статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У матеріалах справи містяться свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЖТ №000137 від 23.12.2014 та ордер на надання правничої (правової) допомоги №1081426 від 18.10.2022, видані Андрухів Юлії Олександрівні (а.с.37-39). Суд враховує, що ордер є документом, який посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, тоді як порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Зазначене випливає з приписів 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №910/16223/18. Разом з тим, матеріали справи не містять договір про надання правничої (правової) допомоги, укладений позивачем з адвокатом Андрухів Юлією Олександрівною, де було б визначено розмір, порядок обчислення адвокатського гонорару, порядок та строки його виплати, тощо. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі (частина 1 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"). За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Частина 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" регламентує вичерпні випадки вчинення договору про надання правової допомоги усно: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. Системний аналіз положень статей 26 та 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" дозволяє дійти висновку, що надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі, зокрема лише на підставі довіреності, не допускається, окрім випадків, передбачених частиною другою статті 27 цього Закону. Таким чином укладення договору про надання правової допомоги є професійним обов`язком адвоката, передбаченим законом (Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 06 листопада 2019 року у справі №817/66/16). Суд констатує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зважаючи на відсутність у матеріалах даної справи договору про надання правової допомоги №01/04 від 01.04.2021, не вбачається за можливе встановити зміст правовідносин між позивачем та адвокатом, зокрема, щодо порядку обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок та умови його сплати, повернення тощо, оскільки ці критерії визначаються лише в договорі про надання правової допомоги. Також суд зазначає, що матеріали справи не містять додаток №1 до договору №01/04 від 01.04.2021 року, на який здійснено посилання у Акті про надання послуг №01 від 26.12.2022, тому неможливо встановити які саме послуги були передбачені умовами договору та їх вартість, які змінювались чи залишились незмінними сторонами. Пунктами 23, 25, 26 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017р встановлено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки. Приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання. Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки підписуються керівником і головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником. До видаткових ордерів додаються заяви на видачу готівки, розрахунки. Враховуючи зазначене, господарський суд дійшов висновку, що представником позивача не було надано первинних документів бухгалтерської звітності, які б відповідали за формою і змістом додаткам 2, 3 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, які б свідчили про оплату правової допомоги. Частиною 4 статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З огляду на вищевикладене, надані представником позивача документи в їх сукупності є не достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат не доведений, документально не обґрунтований та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. За вказаного, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання представника позивача про стягнення з відповідача 12 500,00грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні вимог позивача про відшкодування таких витрат за рахунок відповідача суд відмовляє. Суд також зазначає, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.12.2022 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача, зокрема, 7 903,12 грн витрат по сплаті судового збору за майновою вимогою. Проте при винесенні рішення судом не було вирішено питання розподілу судових витрат за немайнову вимогу. З огляду на приписи пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи задоволення судом вимог позивача, у тому числі в частині розірвання укладеного між сторонами договору поставки продукції, витрати по сплаті судового збору за розгляд цієї немайнової вимоги покладаються на відповідача.

Резолютивна частина:
1. У задоволенні вимог Приватного підприємства "Старицький м`ясокомбінат" про стягнення з Підприємства об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) "Надія" Громадської організації "Вся Україна" 12500,00грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити. 2. Стягнути з Підприємства об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) "Надія" Громадської організації "Вся Україна" (11534, Житомирська область, Коростенський район, с.Новаки, вул.Центральна, будинок 52-А; ідентифікаційний код 44149377) на користь Приватного підприємства "Старицький м`ясокомбінат" (81052, Львівська область, Яворівський район, с. Воля-Старицька, вул.Польова бічна, буд. 1; ідентифікаційний код 40346549): 2481,00грн витрат по сплаті судового збору за немайнову вимогу. Додаткове

Результат: granted