Вид судочинства: commercial
Суддя: Мандриченко О.В.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02

Обставини справи:
Постановою від 14.03.2018 № 312 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) були затверджені Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ). Відповідно до п. 7 вказаної постанови в редакції від 14.03.2018, НКРЕКП постановила учасникам ринку, які отримали ліцензію на провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, у період з дати отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу суб`єктом господарювання, створеним у результаті здійснення заходів з відокремлення, до 01 грудня 2018 року укласти договори електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються шляхом приєднання електропостачальника до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії за ініціативою ОСР. Пунктом 2.1.15 ПРРЕЕ, встановлено, що договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, розробляється оператором системи на основі додатка 4 до цих Правил, оприлюднюється на офіційному веб-сайті оператора системи та укладається шляхом надання електропостачальником заяви - приєднання. Датою початку дії зазначеного договору є наступний робочий день від дня отримання оператором системи заяви - приєднання електропостачальника щодо укладення такого договору. Публічний договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії розміщений на офіційному сайті ПРАТ "ДТЕК Київські електромережі" за посиланням: https://dtek-kem.com.ua. Згідно з п. 2.1.14. ПРРЕЕ оператор системи не має права відмовити електропостачальнику, який звертається щодо укладення договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення діяльності відповідного оператора системи. На підставі вищевикладеного, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" (далі - оператор системи розподілу, позивач), який діє на підставі ліцензії, отриманої на виконання норм Законів України "Про ринок електричної енергії", "Про ліцензування видів господарської діяльності" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергопостачальна компанія "Поділля" (далі - електропостачальник, відповідач) уклали договір електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (далі - договір) шляхом надання відповідачем 27.09.2019 підписаної заяви - приєднання. Відповідно до п. 1.1 договір, даний договір визначений договором приєднання, який встановлює порядок та умови передачі (розподілу) електричної енергії споживачам постачальника (надалі - постачальник), як послуги оператора системи. Укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання постачальника до його умов, які є однаковими для всіх електропостачальників та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та ПРРЕ. Згідно п. 2.1. договору, позивач надає послуги з розподілу електричної енергії за сукупністю споживачів, які входять до групи відповідача згідно з реєстром за ЕІС кодами споживачів та їх точок вимірювання. Реєстр ведеться позивачем в електронному вигляді. Позивач забезпечує надання послуг з розподілу (передачі) в обсязі, необхідному та достатньому для виконання відповідачем функцій відповідного суб`єкта роздрібного ринку електричної енергії, та надання інших послуг, зокрема з відключенням та підключенням споживачів. Відповідно до п. 3.2 та 3.3 договору, вартість договору складає вартість послуг з розподілу (передачі) електричної енергії за сукупністю споживачів постачальника, яким згідно з умовами договорів про постачання електричної енергії (комерційних пропозицій постачальника) послуги з розподілу (передачі) електричної енергії придбаває постачальник, та вартість інших послуг згідно з договором, розрахунковим періодом для цілей цього договору є календарний місяць. Пунктами 2.2. та 3.4 договору визначено, що відповідач здійснює придбання та оплату послуг з розподілу (передачі електричної енергії згідно з умовами глави 3 договору за сукупністю споживачів відповідача, які згідно з умовами договорів про постачання електричної енергії (комерційних пропозицій відповідача) здійснюють оплату послуг з розподілу (передачі) електричної енергії через відповідача, та інших послуг позивача згідно з порядком розрахунків, який є додатком № 2 до цього договору, а оплата (придбання) послуг з розподілу (передачі) електричної енергії здійснюється відповідачем у формі попередньої оплати, у тому числі плановими авансовими платежами. У січні - травні 2022 року відповідачем було отримано послугу з розподілу електричної енергії на загальну суму 28 033,70 грн, з якої сплачено лише 1 664,15 грн. Оскільки відповідачем було порушено умови договору в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг, то за ним обліковується заборгованість у розмірі 26 369,55 грн. Однак, як вбачається з заяви позивача про долучення доказів, відповідачем сплачено суму основної заборгованості у розмірі 26 369,55 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 3146 від 30.09.2022. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Оскільки відповідачем сплачено суму основного боргу, то суд приходить до висновку про закриття провадження у справі в частині вимог позивача про стягнення 26 369,55 грн. Частина 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за надані послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання. Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 6.6. договору, за внесення платежів, передбачених договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків, електропостачальник сплачує оператору системи розподілу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, за кожен день прострочення платежу. Отже, при укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати платежів за договором. Дослідивши та перевіривши надані позивачем розрахунки суми пені, господарський суд дійшов висновку, що вони є обґрунтованими, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 171,61 грн підлягають задоволенню. В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті наданих послуг, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 3 077,79 грн інфляційних втрат та 333,69 грн трьох процентів річних. Згідно з ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Враховуючи наведене, дослідивши та перевіривши надані позивачем розрахунки вказаних сум, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3 077,79 грн. інфляційних втрат та 333,69 грн трьох процентів річних. Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 46 Господарського процесуального кодексу України правами, жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав. Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 4 171,61 грн, інфляційних втрат у розмірі 3 077,79 грн та трьох процентів річних у розмірі 333,69 грн. Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, то суд покладає витрати зі сплати судового збору на Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергопостачальна компанія "Поділля". Враховуючи зібрані докази по справі та

Резолютивна частина:
1. Провадження в частині стягнення заборгованості у розмірі 26 369,55 грн закрити. 2. В іншій частині позовні вимоги задовольнити повністю. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергопостачальна компанія "Поділля" (21050, м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 72, кімн. 109, ідентифікаційний код 42848238) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 20, ідентифікаційний код 41946011) 3 077 (три тисячі сімдесят сім) грн 79 коп. інфляційних втрат, 333 (триста тридцять три) грн 69 коп. трьох процентів річних, 4 171 (чотири тисячі сто сімдесят одна) грн 61 коп. пені та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. судового збору. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Суддя О.В. Мандриченко

Результат: granted