Вид судочинства: civil
Суддя: Воробйов В. В.
Дата ухвалення: 2026-01-01 00:00:00+02

Обставини справи:
ТОВ «ФК Єврокредит» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 16.07.2021 року між АТ «Мегабанк» та відповідачем було укладено Заяву-Договір №TDB.2021.0008.20224 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, який є Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками, розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «Мегабанк» та в мережі інтернет та індивідуальної частини, якою є вказана Заява-Договір. За умовами кредитного договору, він набирає чинності з моменту підписання Заяви-Договору та діє протягом трьох років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, цей договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій договору є необмеженою. Відповідно до умов договору, банк відкрив клієнту поточний рахунок у гривні, що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, та поточні рахнки у доларах США та у Євро, що обслуговуються за дебетною схемою, та видав платіжну картку міжнародної платіжної системи. На поточний рахунок у гривні банк надав відповідачу кредит, встановивши доступний ліміт кредитної ліінії у межах максимального ліміту кредитної лінії. Банк виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. Разом з тим, [PERSON] свої зобовязання за договором не виконав, в зв`язку з чим станом на 03.09.2024 року у нього утворилася заборгованість в розмірі 32353,25 грн., з якої: заборгованість за кредитом 9992,37 грн. та заборгованість по сплаті відсотків. 03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» був укладений договір №GLIN426240 про відступлення прав вимоги, за умовами якого останній набув права вимоги до боржників за основними договорами, серед яких і право вимоги до відповідача за кредитним договором №TDB.2021.0008.20224 Згодом, 27.12.2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» укладено договір №1/12 про відступлення прав вимоги, за яким до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №TDB.2021.0008.20224 на суму 32353,25 грн. ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та позивач не здійснювали жодних додаткових нарахувань. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. На виконання вимог ухвали суду [PERSON] було надіслано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого із заявленими позовними вимогами він погоджується частково, а саме визнає розмір отриманого кредиту в сумі 9992,37 грн., що становить загальний розмір кредиту (тіло кредиту), проте не визнає розрахунок суми відсотків за надані фінансові послуги та судових витрат. Дійсно,16.07.2021 року між АТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено Заяву -Договір №TDB.2021.0008.20224 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів та відкрито поточний рахунок у гривні, що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, на який було зараховано кошти в сумі 9992,37 грн. Відповідно до умов первісного договору картка використовується клієнтом для отримання/ внесення готівкових коштів, оплати товарів і послуг, а також здійснення інших операцій, передбачених умовами договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів». Так, за змістом вказаного Закону, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. На думку відповідача, позивачем не підтверджено факт невиконання умов кредитного договору позичальником. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Щодо переходу права вимоги, то відповідач не був повідомлений про укладення обох договорів про відступлення прав вимоги між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс». Також позивачем не підтведжено жодним чином факт переходу прав вимоги до нього. Відповідно до норм Цивільного Кодексу України за ст. 625 ЦК України «Прикінцеві та перехідні положення» у період дії воєнного стану та +30 днів позичальники звільнені від штрафних санкцій та відповідальності Пунктами 18 і 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11200,00 грн., то відповідач зазначив, що заявлений розмір витрат є завищеним та необгрунтованим. Додатково просив звернути увагу суд на той факт, що на даний час [PERSON] знаходиться у скрутному матеріальному становищі: розмір заробітної плати становить 15400 грн., які він витрачає на лікування матері [PERSON] , тому заявлена сума є непосильною, оскільки вдвічі перевищує місячний дохід. На підставі викладеного вище, просив відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» в повному обсязі. Представником позивача було надіслано суду відповідь на відзив, відповідно до якої, для підтвердження переходу прав вимоги до боржника [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором були надані належні та допустимі докази. Як було зазначено у позовній заяві, 03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» був укладений договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги. На підставі вказаного договору до ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» перейшло право вимоги за кредитними договорами про надання споживчих кредитів, укладеними між АТ «Мегабанк» та його клієнтами. Вподальшому, ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» 27.12.2024 року уклало з ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» відступило ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» права вимоги, набуті ним за договором № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. До ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло, зокрема, і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № TDB.2021.0008.20224 від 16.07.2021 року. Позивач не погоджується із зазначеною позицією відповідача щодо нарахування процетнів, оскільки вона суперечить умовам укладеного між сторонами кредитного договору № TDB.2021.0008.20224 від 16.07.2021 року, а також положенням чинного законодавства України. Пунктом 5 «Запевнення та умови» договору передбачені умови нарахування процентів за прострочення повернення кредитних коштів. В свою чергу, відповідно до п.8.9 Тарифами на послуги Банку (Додаток № 1 до Договору), нарахування процентів у випадку наявності простроченої заборгованості (використання несанкціонованого овердрафту, % річних) складає 80%. Тобто сторони договору погодили можливість і порядок нарахування підвищених відсотків у разі невиконання зобов`язань у строк, і така умова не суперечить імперативним нормам ЦК України. Таким чином, положення договору прямо передбачають можливість нарахування процентів за користування кредитними коштами після спливу строку користування кредитними коштами, визначеного у п. 2.6. у разі прострочення виконання зобов`язань з боку позичальника, до повного виконання договору або до моменту його припинення (тобто до 02.09.2024 року включно). Отже, зобов`язання за договором залишаються невиконаними, а тому підлягають застосуванню положення пункту 5 Договору (п. 8.9 Тарифів) щодо нарахування процентів на прострочену заборгованість до моменту повного виконання зобов`язань. Відповідач, заперечуючи проти витрат на оплату правничої допомоги, не довів неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Згідно з приписами чинного законодавства та висновками Верховного Суду, недостатньо просто заявити про неспівмірність витрат на правову допомогу, що понесені іншою стороною. Неспівмірність витрат має бути доведена стороною, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зі сторони позивача надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правничу допомогу. Представник відповідача ж не довів перед судом неспівмірність витрат, понесених позивачем на правову допомогу та не надав жодних доказів у зв`язку із чим, на його думку, слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу. У разі, якщо відповідач вважає розмір витрат на правничу допомогу завищеним, він повинен був надати належні докази та обґрунтування, які в матеріалах справи відсутні. На підставі викладеного, представник позивача вважає, що судові витрати у заявленому розмірі відповідають критеріям реальності, розумності. Розмір таких витрат є обґрунтованим. Враховуючи викладене, представник просив задовольнити позовні вимоги Товариства. Відповідач своїм правом на надання суду заперечення не скористався. Враховуючи викладене вище та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року № 63566/00 «Проніна протии України» § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп\\2003). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторонни домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК Україниза користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом встановлено, що 16.07.2021 року між АТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено Заява - Договір № TDB.2021.0008.20224 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками, розміщений у місці інформування Клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com, та індивідуальної частини, якою є вказана Заява Договір (а.с. 36-38). Відповідно до п. 2 розділу «Запевнення та умови» кредитного договору, банк на підставі отриманої від Клієнта заяви, відкрив клієнту поточний рахунок у гривні, що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, та Поточні рахунки у доларах США та у Євро, що обслуговуються за дебетовою схемою, та видав платіжну картку міжнародної платіжної системи. Факт отримання клієнтом картки та її номер зафіксовано зазначено у заключному розділі кредитного договору (реквізити та підписи сторін). На поточний рахунок у гривні банк надав клієнту кредит, встановивши доступний ліміт кредитної лінії у межах Максимального ліміту кредитної лінії, що встановлений у п.4. розділу «Запевнення та умови» кредитного договору (а.с. 37 на звороті). Спосіб надання кредиту шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на Поточному рахунку Клієнта (п. 3 Паспорту споживчого кредиту). Банк може надавати Клієнту кредит шляхом сплати з карткового рахунку платежів Клієнта, здійснення його розрахункових операцій та видачі йому готівки на суму, що перевищує залишок на цьому рахунку, але в межах Доступного ліміту Кредитної лінії (п. 4 розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору). Пунктом 8 договору визначено строк дії договору: набирає чинності з моменту підписання цієї Заяви-Договору та діє протягом трьох років. Якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору жоднав із сторін не заявить про його розірвання, цей договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Кількість таких пролонгацій договору є необмеженою. Також в п. 11 договору передбачено, що підписанням цієї Заяви-Договору клієнт підтверджує та запевняє, що укладення цього договору відповідає його інтересам, внутрішній волі та волевиявленню, а також підтверджує будь-якої умов чи обставини, які б вважав незрозумілими, обтяжливими для нього та такими, що порушують та позбавляють його прав які він мав до укладення цого договору. Крім того, у індивідуальній та публічній частинах кредитного договору сторони погодили всі істотні умови, що є необхідними для цього виду договорів. У тому числі, у п.4 розділу «Запевнення та умови» кредитного договору, сторони узгодили конкретні умови, на яких відбувалось кредитне обслуговування банком рахунку клієнта, зокрема: - розмір ліміту кредитної лінії; - тип та розмір процентної ставки за користування кредитом, зокрема на пільговий період орієнтовну реальну річну процентну ставку. Як вбачається із Заяви - Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем № TDB.2021.0008.20224 від 16.07.2021 року, на поточний рахунок відповідача у гривнях, встановлено ліміт кредитної лінії в розмірі до 200 000 грн., на умовах згідно з Тарифами Банку та Паспортом споживчого кредиту. Із Паспорта споживчого кредиту, який є Додатком 9 до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank вбачається, що відповідач отримав кредит строком на 12 місяців; загальні витрати за кредитом 73293,00 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту 273293,00 грн.; процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості (базова) складає 56,00% річних (а.с. 51). АТ «Мегабанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме встановив доступний ліміт кредитної лінії у межах максимального ліміту кредитної лінії на поточний рахунок клієнта у гривні і надав йому можливість користуватись кредитними коштами у межах доступного ліміту кредитної лінії, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с. 39-44, 54-62). Факт отримання кредиту відповідачем не заперечується. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 03.09.2024 року у нього виникла заборгованість за кредитом у розмірі 32353,25 грн., з яких: 9992,37 грн - заборгованість за основним боргом, 22360,88 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. Вказана обставина підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості, виконаною АТ «Мегабанк» (а.с. 45). Судом встановлено, що відповідач, неналежно виконує умови кредитного договору та має заборгованість. Доказів про виконання відповідачем своїх зобов`язань матеріали справи не містять. Відповідач заперечує щодо суми заборгованості по процентах, оскільки вони нараховані, як вважає позивач, на підставі несправедливих умов договору. Суд звертає увагу, що відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Так, ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними окремих умов договору у разі визнання цих положень договору несправедливими. Разом з тим, суд звертає увагу, що сторони договору погодили можливість і порядок нарахування відсотків у разі невиконання зобов`язань у строк. Відповідачем не оспорюються пункти договору про розмір нарахованих процентів. Отже, підписуючи договір, [PERSON] належним чином був поінформований про строк дії договору (можливості його пролонгації) та наслідки його невиконання, а також погодився з тим, що зобов`язання за договором діють до повного їх виконання. Тому відсутні підстави для визнання умов договору несправедливими. З приводу посилання відповідача на п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, то він застосовуванню не підлягає, оскільки позивачем не заявлено вимоги згідно зі ст. 625 ЦК України (стягнення штрафу, пені). Скрутне матеріальне становище відповідача, не є підставою для звільнення/зменшення розміру кредитних зобов`язань, оскільки законодавством це не передбачено. З матеріалів справи вбачається, що 03.09.2024 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 року, між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», був укладений Договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, за умова якого банк відступив ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», а останній прийняв права вимоги банку до позичальників, зазначених у Додатку №1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором. (а.с. 15-17, 18, 19). Згідно з п. 2 договору про відступлення прав вимоги, новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, набуває усі права кредитора за основними договорами. Пунктом 14 Договору № GL1N426240 визначено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами і скріплення відтисками печаток сторін. Згідно з Додатком №1 до вказаного вище договору, ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло права вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №TDB.2021.0008.20224 на суму 32353,25 грн., з яких: 9992,37 грн - заборгованість за основним боргом, 22360,88 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а.с. 47). Аналогічна сума заборгованості була визначена первісним кредитором у своєму розрахунку заборгованості станом за день до відступлення права вимоги (а.с. 45). Отже, ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до боржників за основними договорами, в тому числі і за кредитним договором № TDB.2021.0008.20224 від 16.07.2021 року, відповідно до якого боржником є відповідач. Пунктом 2 Договору №GL1N426240 передбачено, що після набуття новим кредитором прав вимоги, новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України. ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» 27.12.2024 року уклало з ТОВ «ФК Єврокредит» договір №1/12 про відступлення прав вимоги, за умовами якого права вимоги переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього Договору та Додатку №1 (п. 2 договору) (а.с.с 13-14). У п. 4 Договору № 1/12, сторони узгодили ціну договору та строки здійснення розрахунків за договором. Розрахунок за договором №1/12 проведено в повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями (а.с. 30). Пунктом 14 Договору №1/12 визначено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін. Отже, відповідно до умов Договору №1/12 ТОВ «ФК «Єврокредит» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за основними договорами. Згідно Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги, до ТОВ «ФК «Єврокредит» перейшло право вимоги за кредитним договором № TDB.2021.0008.20224 від 16.07.2021 року, на суму 32353,25 грн., з яких: 9992,37 грн - заборгованість за основним боргом, 22360,88 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а.с. 48). Така ж сама сума заборгованості була визначена первісним кредитором у своєму розрахунку заборгованості станом за день до відступлення права вимоги. Отже, свої зобов`язання за кредитним договором № TDB.2021.0008.20224 від 16.07.2021 року відповідач виконував не належним чином, внаслідок цього має непогашену заборгованість. Доказів того, що вказані вище договори про відступлення прав вимоги визнані недійсними, суду не надано. За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 06.02.2019 року у справі №361/2105/16-ц. З огляду на це, суд відхиляє твердження відповідача про неповідомлення його про укладення договору про відступлення прав вимоги за обома договорами. Отже, до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло право кредитора за вказаним вище кредитним договором, що підтверджується дослідженими доказами. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що знайшов підтвердження той факт, що відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти, але свої зобов`язання за кредитним договором щодо його повернення та сплати відсотків належним чином не виконував, а отже зобов`язаний повернути позивачу борг в загальному розмірі 32353,25 грн., у зв`язку з чим позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11200,00 грн., слід приймати до уваги викладене нижче. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги №1/07 від 01.07.2025 року (а.с. 24-27), акт прийому-передачі послуг (а.с. 63); свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 23); ордер (а.с. 21). Згідно з п.п. 3.2. договору про надання правничої допомоги, сума гонорару за надання послуг по стягенню заборгованості з боржників, визначається виходячи з фактичного обсягу наданих послуг та вартості послуг, зазначеного в Додатку №2 до цього договору (а.с. 28 на звороті), та зазначається Об`єднанням в акті приймання-передачі наданих послуг. Відповідно до акту прийому-передачі послуг, адвокатським бюро було надано юридичну допомогу на загальну суму в розмірі 11200,00 грн., яка складається з: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника 1200,00 грн. та складання, підписання та подання до суду позовної заяви - 10000,00 грн. Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 11200,00 грн., слід приймати до уваги викладене нижче. Як зазначено ВС в постанові від 17.01.2022 року № 756/8241/20, зустріч із клієнтом та погодження заперечень на касаційну скаргу мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву на касаційну скаргу та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом із тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації. З огляду на викладене, надання представником позивача таких правничих послуг як проведення аналізу боржника, не може включатися до витрат на правову допомогу, оскільки вона не підтверджена належними доказами. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 року № 640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19 тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивача, її публічним інтересом, співмірність даних витрат, які суд вважає завищеними, тому суд вважає такими, що підлягають до задоволенню витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставівикладеного та

Резолютивна частина:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задовольнити. Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» суму заборгованості за кредитним договором № TDB.2021.0008.20224 від 16.07.2021 року в розмірі 32353,25 грн. (тридцять дві тисячі триста п`ятдесят три гривні 25 коп.). Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. (шість тисяч гривень 00 коп.).

Результат: granted