Вид судочинства: administrative
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
21 липня 2022 року за вх. № 27630 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до [INFO] (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та скасування наказів, в якій позивач просить суд: - визнати протиправним і скасувати Наказ № 30 (з основної діяльності) від 23.05.2022 "Про підсумки службового розслідування" начальника [INFO], в частині накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] ; - визнати протиправним і скасувати Наказ № 33 (з основної діяльності) від 26.05.2022 "Про притягнення до матеріальної відповідальності" начальника [INFO], в частині частині притягнення до матеріальної відповідальності [PERSON] , за збитки, нанесені державі на суму 86 965 грн 20 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після повномасштабного вторгнення у м. Маріуполь окупаційних військ Російської Федерації, з 24.02.2022 виконував завдання з охорони та оборони за місцем відрядження. У зв`язку із загостренням ситуації у м. Маріуполь та необхідністю вивезення пораненого особового складу, 19.03.2022 капітан [PERSON] отримав усний наказ від начальника відділення Військової служби правопорядку підполковника [PERSON] про вихід з м. Маріуполь по зеленому коридору під виглядом цивільного населення. Тож, свою зброю та боєприпаси, з якими вибув у відрядження: АКС-74 [NUMBER] , набої 5,45 мм ПС-120 шт. (маркування 270/76 - 120 шт.), [NUMBER] , набої 9 мм до нього Пст - 16 шт. (маркування 270/02 - 16 шт.), залишив за місцем дислокації, де на той момент залишався начальник відділення [INFO] підполковник [PERSON] . Зброю та боєприпаси залишив добровільно без підписання акту приймання-передачі чи будь-яких облікових документів, залишив за місцем дислокації - у локомотивному депо м. Маріуполь 22.03.2022 о 23:00 год. прибув до м. Запоріжжя. Де зараз знаходиться стрілецька зброя та боєприпаси [PERSON] не відомо. 23.05.2022 було видано наказ Начальника [INFO] № 30, яким на [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення «догана». Крім того, 26.05.2022 було видано наказ Начальника [INFO] №33, яким було притягнуто до матеріальної відповідальності офіцера відділення Військової служби правопорядку капітана [PERSON] за збитки нанесені державі, з урахуванням підвищеної матеріальної відповідальності на суму 86965,20 грн, шляхом стягнення щомісяця із грошового забезпечення в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення. Рішення про притягнення [PERSON] до дисциплінарної та матеріальної відповідальності вважає незаконними та необгрунтованими Ухвалою суду від 27.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін в адміністративній справі 280/4302/22. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву. 24 жовтня 2022 року за вх. №40330 представником відповідача подано до суду відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що підсумовуючи надані пояснення позивачем, вбачається, що військовослужбовці убували з відрядження м. Маріуполь за усним розпорядженням начальника відділення [INFO] підполковника [PERSON] зброю та боєприпаси залишили в місці тимчасової дислокації порушуючи правила зберігання стрілецької зброї, боєприпасів під час ведення бойових дій, проведення операції Об`єднаних сил. З відрядження повернулись без закріпленої за ними зброї та боєприпасів. Пунктом 2 розділу Х Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затверденої наказом Міністерства оборони України від 29.06.2005 №309 (зі змінами) встановлено, що військовослужбовці отриману стрілецьку зброю та боєприпаси повинні постійно тримати при собі. Отже, позовні вимоги вважає необгрунтованими. З огляду на викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 31 жовтня 2022 року за вх. №41371 від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що [PERSON] втратив зброю при виконанні завдань з оборони України із застосуванням стрідецької зброї та боєприпасів, а таку втрату неможливо було передбачити та спланувати. Крім того, наказ - обв`язкова вимога начальника/командира про викоання або невиконання підлеглим певних службових дій. А командир - це особа, якій військовослужбовець підпорядковується за службою, тобто тимчасово або постійно є підлеглим. Отже, [PERSON] залишив зброю та вийшов по зеленому коридору внаслідок наказу свого безпосереднього командира. Просив позов задовольнити в повному обсязі. 07 листопада 2022 року за вх. №42732 до суду надійшли заперечення до відповіді на відзив на адміністративний позов в якому відповідач зазначив, що рішення про залишення зброї та боєприпасів, з якими військовослужбовець вибув у відрядження прийнято самовільно (добровільно) [PERSON] . Позивач усвідомлюючи покладений на нього військовий обов`язок, необхілність виконання завдань оборони України, захисту її сувернітету, територіальної цілісності та недоторканості, з урахування ввіддіного усного розпорядження (наказу) підполковника [PERSON] про вихід з м. Маріуполь по зеленому коридору під виглядом цивільного населення, прийняв рішення залишити місце дислокації, співслужбовців, ввірене йому державне (військове) мійно, стрілецьку зброю та боєприпаси і вийти гуманітарним коридором під виглядом цивільної особи. 14 листопада 2022 року за вх. №43572 від представника позивача надійшла відповідь на заперечення в якому вказано, що [PERSON] залишив свою зброю та боєприпаси виконуючи наказ підполковника [PERSON] . Вказане узгоджується з поясненнями наданими іншими військовослужбовцями. Просив позов задовольнити. Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України). Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] (надалі - Позивач) перебуває на військовій службі та закріплений за [INFO]. Відповідно до наказу начальника [INFO] від 23.04.2022 №65 «Про призначення службового розслідування», у порядку, передбаченому вимогами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», проведено службове розслідування з метою уточнення причин та умов втрати стрілецької зброї та боєприпасів у [INFO], встановлення винних осіб та встановлення суми збитків. На виконання наказу начальника Генерального Штабу Збройних Сил України від 28.12.2021 №186/дск, відповідно до наказу начальника [INFO] від 11.01.2022 №4 (по стройовій частині) вибули у відрядження до оперативно-тактичного угрупування « [INFO] » (військової комендатури м. Маріуполь) Донецької області з метою виконання завдань за призначенням: капітан [PERSON] офіцер відділення Військової служби правопорядку (м. Мелітополь) з автоматом АКС-74 [NUMBER] , набої 5,45 мм ПС-120 шт. (маркування 270/76 - 120 шт.), ПМ № ХТ 2552, набої 9 мм до нього Пст - 16 шт. (маркування 270/02 -16 шт.). Службовим розслідуванням, відповідно до відомості закріплення зброї за особовим складом відділення [INFO] інв. №1745, 9 мм пістолет [NUMBER] та набої 9 мм до нього Пст - 16 шт. (маркування 270/02 - 16 шт.) закріплено за капітаном [PERSON] та отримано ним під підпис 24.12.2021. Відповідно до наказу начальника [INFO] від 10.01.2022 №6 (з адміністративно-господарської діяльності) та відомості закріплення стрілецької зброї за особовим складом [INFO], що убуває в зону проведення Операції Об`єднаних Сил, 5,45 мм автомат АКС-74 [NUMBER] та набої 5,45 мм ПС-120 шт. (маркування 270/76 - 120 шт.) закріплено за капітаном [PERSON] та отримано ним під підпис 12.01.2022. Отримання вищезазначеними військовослужбовцями зброї та боєприпасів підтверджується також Витягом з Книги видачі зброї та боєприпасів [INFO] інв. №2503. Службовим розслідуванням, з письмових пояснень капітана [PERSON] від 25.04.2022, встановлено, що з 12.01.2022 військовослужбовець виконував завдання за призначенням у відділенні [INFO]. Після повномасштабного вторгнення у м. Маріуполь окупаційних військ Російської Федерації, з 24.02.2022 виконував завдання з охорони та оборони за місцем відрядження. У зв`язку із загостренням ситуації у м. Маріуполь та необхідністю вивезення пораненого особового складу, 19.03.2022 капітан [PERSON] отримав усний наказ від начальника відділення Військової служби правопорядку підполковника [PERSON] про вихід з м. Маріуполь по зеленому коридору під виглядом цивільного населення. Тож, свою зброю та боєприпаси, з якими вибув у відрядження: АКС-74 [NUMBER] , набої 5,45 мм ПС-120 шт. (маркування 270/76 - 120 шт.), [NUMBER] , набої 9 мм до нього Пст - 16 шт. (маркування 270/02 - 16 шт.), залишив за місцем дислокації, де на той момент залишався начальник відділення [INFO] підполковник [PERSON] . Зброю та боєприпаси залишив добровільно без підписання акту приймання-передачі чи будь-яких облікових документів, залишив за місцем дислокації - у локомотивному депо м. Маріуполь 22.03.2022 о 23:00 год. прибув до м. Запоріжжя. Де зараз знаходиться стрілецька зброя та боєприпаси [PERSON] не відомо. Підсумовуючи надані військовослужбовцями пояснення, що військовослужбовці убували з відрядження м. Маріуполь за усним розпорядженням начальника відділення [INFO] підполковника [PERSON] , зброю та боєприпаси залишили в місці тимчасової дислокації порушуючи правила зберігання стрілецько зброї, боєприпасів під час ведення бойових дій, проведення операції Об`єднаних сил. З відрядження повернулись без закріпленої за ними зброї та боєприпасів. З акту службового розслідування, що надійшов з [INFO] за вх. від 19.04.2022 № 130/681, встановлено, що начальник відділення Військової служби правопорядку підполковник [PERSON] теж, самовільно прийнявши рішення на вихід з м. Маріуполь, покинув пункт тимчасової дислокації відділення [INFO], залишивши там всю свою зброю та боєприпаси. За результатами вищезазначеного службового розслідування посадовими особами [INFO] було підготовлене повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ознаками в діях підполковника [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 409 Кримінального кодексу України. Відповідно до пункту 2 наказу командира оперативно-тактичного угрупування « [INFO] » (по стройовій частині) від 26.03.2022 №63, вищезазначені військовослужбовці вважаються такими, що вибули зі складу сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з 20.03.2022. Вiдповiдно до наказу начальника [INFO] вiд 22.03.2022 № 70, (по стройовiй чacтинi) капітан [PERSON] , прибув з військової комендатури м. Маріуполь Донецької області та приступили до виконання службових обов`язків. 10.04.2022 за вх. № 130/616 від начальника [INFO] надійшла телеграма, з якої встановлено, що у своїх письмових поясненнях вiд 21.03.2022 підполковник [PERSON] повідомив, що військовослужбовці, які вибували гуманiтарним коридором, зброю та боєприпаси залишили в локомотивному депо м. Маріуполь, де залишався капітан [PERSON] (вiдмовився виходити без наказу вищого командування). Зброя та боєприпаси, які закріплені за військовослужбовцями [INFO] у підрозділі [INFO] відсутні. Враховуючи бойову обстановку, що склалась у м. Маріуполь Донецької області, місцезнаходження військового майна встановити не виявляється можливим. 16.05.2022 до [INFO] надійшла вiдповiдь Головного управління національної поліції у Запорізькій області щодо внесення ними вищезазначеної зброї та боєприпасів до iнформацiйної підсистеми "Кримінальна зброя" ITC "Iнформацiйний портал Національної поліції України", наданi довiдки (форми 3) у кількості 8 штук. 02.05.2022 посадовими особами вiддiлення запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень [INFO] за підписом начальника [INFO] були направлені до територiального управління Державного бюро розслідувань м. Мелітополь повідомлення вих. № 101/1006, 101/1007, 101/1008 про кримінальнi правопорушення передбаченого частиною 3 статті 413 Кримінального кодексу України, втрата ввіреноп для службового користування зброї, що була вчинена в умовах воєнного стану військовослужбовцем [INFO]: капітаном [PERSON] . Але, 13.05.2022 з територiального управління Державного бюро розслідувань у м. Краматорську надійшли вiдповiдi, з яких встановлено, що із змісту повідомлень не вбачається достатнiх об`єктивних даних, які б вказували на протиправні дії з боку військовослужбовців [INFO], оскільки повідомлення містять лише вказівку, що з боку останніх мало місце вчинення злочину, без будь-якої конкретизації обставин скоєння кримінального правопорушення. Таким чином, системним аналізом змісту повідомлень про кримінальне правопорушення встановлено, що вони не вiдповiдають положенням закону, а тому достатні підстави для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування на теперішній час відсутні. Для отримання вартісноп оцінки шкоди завданої державі внаслідок втрати стрілецької зброї та боєприпасів, які знаходяться на обліку у вiйськовій частині [NUMBER] , відповідно до пункту 3 розділу VIII Порядку проведення службового розслідування, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (зі змінами), командиру військової частини [NUMBER] було направлено лист за вих. № від 25.04.2022 № 101/880. 11.05.2022 вiд комiсiї Військової частини [NUMBER] отримано, затверджену командиром, довідку розрахунок про вартісну оцінку шкоди заподіяної державі, з якої встановлено залишкову вартість: 9 мм ПМ № XT 2552 - 2429,33 грн, набої 9 мм Пст-16 шт. (270/02) - 10,88 грн, 5,45 мм АКС-74У № 261160 - 6199,75 грн, набої 5,45 мм ПС-120 шт. (270/76) - 56,56 грн. Капітаном [PERSON] були нанесені збитки державі, з урахуванням підвищеної матеріальної відповідальності, стягненню підлягає 86965,20 грн: 9 мм ПМ № ХT 2552 - 2429,33 грн х 10 = 24293,30 грн набої 9 мм Пст-16 шт. (270/02) - 10,88 грн х 10= 108,80 грн 5,45 мм АКС-74У № 261160 - 6199,75 грн х 10 = 61997,50 грн набої 5,45 мм ПС-120 шт. (270/76) - 56,56 грн х 10 = 565,60 грн. Вказані обставини підтверджуються Витягом з Акту службового розслідування від 20 травня 2022 року. На підставі вказаного акту 23.05.2022 було видано наказ Начальника [INFO] № 30, яким на [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення «догана». Крім того, 26.05.2022 було видано наказ Начальника [INFO] №33, яким було притягнуто до матеріальної відповідальності офіцера відділення Військової служби правопорядку капітана [PERSON] за збитки нанесені державі, з урахуванням підвищеної матеріальної відповідальності на суму 86965,20 грн, шляхом стягнення щомісяця із грошового забезпечення в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовідносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-ХІІ). Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону. Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої безпеки, затвердженим Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 (далі - Статут). Відповідно до статі 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно. Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові (стаття 12 Статуту). Статтею 16 Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Разом з тим, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут). Так, за приписами статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту). Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. Наведені норми Дисциплінарного статуту дають підстави для висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку. Відповідно до вимог статей 83-86 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині). Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Відповідно до вимоги статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. Згідно з вимогами статті 91 Дисциплінарного статуту заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб. Згідно з приписами статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування. Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 р. за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608). Пунктом 1 розділу V Порядку № 608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення (пункт 3 розділу V Порядку № 608). У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити. Відповідно до п. 1 розділу VI Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Таким чином, саме акт службового розслідування є носієм доказової інформації про обставини, які встановлені під час його проведення. За приписами частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, відповідно до статті 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (стаття 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України). Накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення (стаття 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України). Так, відповідно до Акту службового розслідування що [PERSON] убував з відрядження м. Маріуполь за усним розпорядженням начальника відділення [INFO] підполковника [PERSON]., а зброю та боєприпаси залишили в місці тимчасової дислокації задля виходу по зеленому коридору під виглядом цивільних осіб. Тобто, Позивач неухильно виконував наказ командира та з об`єктивних причин не міг підписати акт прийому-передачі чи будь-які облікові документи. Також, відповідно до пояснень [PERSON] від 25 квітня 2022 року, цитуючи: «У зв`язку з загостренням ситуації у м. Маріуполь та необхідність вивезення пораненого особового складу, 19.03.2022 отримав усний наказ від начальника відділення Військової служби правопорядку Донецького зонолаьного відділу Військової служби правопорядку підполковника [PERSON]. про вихід з м. Маріуполь по зеленому коридору під виглядом цивільного населення. Тож, свою зброю та боєприпаси, з якими я вибув у відрядження: АКС-74 [NUMBER] , набої 5,45 мм ПС-120 шт. (маркування 270/76 - 120 шт.), ПМ №ХТ 2552, набої 9 мм до нього Пст - 16 шт. (маркування 270/02 - 16 шт.), я залишив за місцем дислокації, де на той момент залишався начальник відділення [INFO] підполковник [PERSON] . Зброю та боєприпаси передав йому добровільно без підписання акту приймання-передачі…». Таким чином, в діях [PERSON] відсутні ознаки дисциплінарного проступку, а отже Наказ Начальника [INFO] в частині притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню. Законом визначається порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань за шкоду, що була ними заподіяна державі під час виконання службових обов`язків. Притягнення до матеріальної відповідальності не звільнятиме від дисциплінарної, адміністративної або кримінальної. Службову особу може бути притягнуто до матеріальної відповідальності протягом трьох років із моменту виявлення завданих збитків. Закон передбачає обмежену, повну та підвищену матеріальну відповідальність. Підвищена (кратна) може застосовуватись за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї. Порушник нестиме відповідальність за шкоду в розмірі нанесеної шкоди через необережність, але не більше ніж 15 прожиткових мінімумів. Командир, який порушив порядок обліку, зберігання, використання майна або не вжив заходів, щоб запобігти розкраданню, знищенню майна, також нестиме відповідальність не більше ніж 15 прожиткових мінімумів. У законі також прописано порядок встановлення розміру завданих збитків, проведення відповідного розслідування та порядок стягнення. Законопроєкт було розроблено на базі Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою ВРУ від 23.06.1995 № 243/95-ВР. Матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності. Однак, Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану " від 15 березня 2022 року № 2124-IX встановлено правовий захист військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України" шляхом закріплення поняття "бойового імунітету" за закріплення в загальній частині Кримінального кодексу інституту звільнення від кримінальної відповідальності за втрати бойової техніки чи іншого військового майна. Бойовий імунітет - звільнення військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України", від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вказаним Законом внесено зміни, зокрема, але не виключно, до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженому Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 22-23, ст. 197 із наступними змінами) та Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Аналізуючи вказані норми, вбачається, що дія Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану " від 15 березня 2022 року № 2124-IX розповсюджується й на матеріальну відповідальність військовослужбовців під час виконання бойових завдань. Крім того, за ст. 9 Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації. Злочинним визнається наказ, що передбачає вчинення злочину. Злочинний характер наказу (розпорядження) означає, що ним вимагається вчинити або його виконання неминуче пов`язане із вчиненням діяння, яке на момент віддання такого наказу (розпорядження) становило злочин. [PERSON] не міг припускати явно злочинний характер наказу полковника [PERSON] , тому має бути звільнений від матеріальної відповідальності. Отже, саме виконуючи наказ підполковника [PERSON] військовослужбовець залишив йому зброю. Вказане узгоджується також з поясненнями наданими іншими військовослужбовцями, зокрема, [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного суд приходить до висновку, що Наказ Начальника [INFO] про притягнення до матеріальної відповідальності [PERSON] протиправний, необгрунтований та такий, що підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 5-6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому суд законом наділений правом зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами виключно за клопотанням іншої сторони. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником надано до суду наступні документи: Акт здачі-прийняття наданих послуг від 11.07.2022 на загальну суму 10000,00 грн, Акт здачі-прийняття наданих послуг від 14.10.2022 на загальну суму 8000,00 грн, акт здачі прийняття наданих послуг від 11.11.2022 на загальну суму - 2000,00 грн, Договір про надання правничиої допомоги від 08.06.2022, докази направлення клопотання з додатками сторонам по справі. Відповідно до п. 1 Договору про надання правничої допомоги, предметом договору є надання клієнту правничої допомоги. Станом на 02 січня 2022 року заперечень на клопотання представника позивача про стягнення витрат на правничу професійну допомоги до суду не надходило. Відповідно до частин 5, 6 ст. 134 КАС України - суд позбавлений без клопотання сторін зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. Тому суд прийшов до висновку про задоволення вимоги представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 гривень. Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Резолютивна частина:
Позовні вимоги [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) до [INFO] ([ADDRESS], код ЄДРПОУ: [NUMBER]) про визнання дій протиправними та скасування наказів - задовольнити в повному обсязі. Визнати протиправним та скасувати Наказ № 30 (з основної діяльності) від 23.05.2022 "Про підсумки службового розслідування" начальника [INFO], в частині накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] . Визнати протиправним та скасувати Наказ № 33 (з основної діяльності) від 26.05.2022 "Про притягнення до матеріальної відповідальності" начальника [INFO], в частині частині притягнення до матеріальної відповідальності [PERSON] , за збитки, нанесені державі на суму 86 965 грн 20 коп. Стягнути з [INFO] ([ADDRESS], код ЄДРПОУ: [NUMBER]) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп.

Результат: granted