Вид судочинства: civil
Суддя: Муругов В. В.
Дата ухвалення: 2022-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що у жовтні 2021 року з повідомлення бухгалтерії установи, де працює позивач, вона дізналася про надходження постанови приватного виконавця Баришнікова А.Д. ВП №66894310 від 30.09.2021 року щодо стягнення з неї на підставі виконавчого напису нотаріуса на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 53196,05 грн. Позивач вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки стягнення здійснено на підставі кредитного договору погашення боргу за яким здійснено в 2014 році, позивач не укладала нотаріально посвідченого договору кредитування, вона не отримувала повідомлень про наявність заборгованості, пропозицій про добровільне погашення заборгованості та повідомлень про намір звернутись до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, тому заборгованість не можна вважати безспірною. На підставі викладеного, позивач просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Грисюк О.В. про стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 53196,05 грн. таким, що не підлягає виконанню. Позов надійшов до суду 11.11.2021 року. 16.11.2021 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін була направлена позивачу рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням за адресою, вказаною позивачем в тексті позову. Вказане повідомлення позивач отримав 24.11.2021 року. Копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, копія позовної заяви з додатками були направлені відповідачу рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. Вказане повідомлення відповідач отримав 29.11.2021 року. До суду не надійшло відзиву на позов. Копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, копія позовної заяви з додатками були направлені третій особі приватному нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення з відміткою про відсутність третьої особи за вказаною у позові адресою). Копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, копія позовної заяви з додатками були направлені третій особі приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області Баришнікову А.Д. Вказане повідомлення третя особа отримала 24.11.2021 року. Від третьої особи на виконання ухвали про витребування доказів надійшли копії витребовуваних документів. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №66894310 від 21.09.2021 року; копію постанови про звернення стягнення ВП №66894310 від 30.09.2021 року; копію виконавчого напису від 12.06.2021 року; копію кредитного договору №CL63165 з додатками від 22.08.2008 року), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. Судом встановлено, що 22.08.2008 року між позивачем та ВАТ «Універсал Банк»» був укладений кредитний договір №CL63165, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в розмірі 10000 грн, з умовою - сплати 36 % річних. Згідно з Додатком № 1 до вказаного договору датою сплати останнього платежу було визначено 25.07.2012 року. Відповідно до п. 5.2. договору передбачалась щомісячна сплата суми кредиту та процентів. Додатком № 1 встановлювалась щомісячна сума платежу: 388,29 грн та кількість щомісячних платежів: 48. 12.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. за заявою ТОВ «Вердикт Капітал» був вчинений виконавчий напис за реєстровим номером 75828 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №CL63165 від 22.08.2008 року у сумі 53196,05 грн. На підставі виконавчого напису нотаріуса 21.09.2021 року приватним виконавцем було відкрите виконавче провадження. Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.1 пункту 3 Глави 16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачена можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, та для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, встановлені такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Натомість відповідно до постанови Верховного Суду від 29.01.2019 року по справі №910/13233/17 Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. При цьому, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 в редакції від 29.11.2001 року не передбачає стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів за кредитними договорами, крім договорів, які були нотаріально посвідченні, що передбачає п.1 Переліку. Натомість в даному випадку суду не надано доказів того, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису був наданий оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору, а складений в простій письмовій формі договір не є тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, про що вказано в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року №757/24703/18-ц. Крім того, Верховний Суд в постанові від 31.10.2018 року по справі №308/11193/16-ц вказав, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що строк повернення кредиту за договором №CL63165 від 22.08.2008 року був встановлений до 25.07.2012 року, також, відповідно до п. 5.6 договору, позичальник сплачує останній щомісячний платіж, повністю погашає кредит та нараховані проценти не пізніше дати сплати останнього платежу, отже заборгованість за тілом кредиту та процентами могла утворитись виключно до 25.07.2012 року, і оскільки вказана заборгованість (в тому числі за тілом кредиту та за процентами) включена до суми, яка мала стягуватись за виконавчим написом, то спростовується те, що стягнення такої заборгованості проводиться за період з 08.04.2021 року по 25.05.2021 року, як це вказано в тексті виконавчого напису. Отже з початку періоду, за який фактично утворилась заборгованість за договором (не пізніше 25.07.2012 року) до дня вчинення виконавчого напису (12.06.2021 року) минуло більше трьох років. Отже, спірний виконавчий напис вчинено нотаріусом поза межами строку, визначеного в ст. 88 Закону України «Про нотаріат», яка передбачає можливість вчинення виконавчого напису нотаріусом тільки щодо заборгованості, яка виникла в межах відповідних строків позовної давності. Виходячи з вимог ст. 257 ЦК України строк позовної давності про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором №CL63165 від 22.08.2008 року почав відраховуватись з 25.07.2012 року. Крім цього, як вказано вище строк повернення кредиту був визначений договором до 25.07.2012 року, натомість до суми заборгованості, яка мала стягуватись за виконавчим написом, включено прострочену заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом - 3630,82 грн, строкову заборгованість за штрафами і пенями - 41673,75, що були нараховані, як це вказано в тексті виконавчого напису, за період з 08.04.2021 року по 25.05.2021 року, тобто після закінчення строку повернення кредиту. При цьому, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року №202/4494/16-ц провадження №14-318цс18 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19, стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права. За такого, після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: 1) компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення, 2) трьох процентів річних від простроченої суми. Тому нарахування кредитором визначених кредитним договором процентів, комісії та неустойки після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на нормах матеріального права, а, отже, свідчить про спірність таких нарахувань. Таким чином, вчиняючи 12.06.2021 року виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку щодо всієї суми заборгованості за тілом кредиту та минуло більше трьох років, що відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» унеможливлювало вчинення виконавчого напису про стягнення всієї суми боргу та спростовувало безспірність заявленої банком суми заборгованості, а також на те, що до загального розміру заборгованості були включені суми, які не могли бути нараховані після закінчення строку кредитування та на те, що внаслідок визнання нечинною постанови КМУ від 26.11.2014 року №662, якою внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, щодо можливості стягнення за кредитними договорами - на час вчинення виконавчого напису не передбачалась можливість стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів заборгованості за кредитними договорами, які не були нотаріально посвідченні при укладенні. За таких обставин, достатніх підстав для вчинення виконавчого напису не було, тому виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Резолютивна частина:
Позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити. Визнати таким, що не підлягає виконанню вчинений 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною виконавчий напис за реєстровим номером 75828 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у сумі 53196 (п`ятдесят три тисячі сто дев`яносто шість) гривень 05 копійок за кредитним договором №CL63165 від 22.08.2008 року. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 1362 (одну тисячу триста шістдесят дві) гривні. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України: Позивач: [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ). Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (вул. Кудрявський узвіз, 5Б м. Київ, ідентифікаційний код 36799749). Треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна ( [ADDRESS] ); Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков Артем Дмитрович (вул. Садова, 1, оф. 307, м. Миколаїв, 54001). Повне судове рішення складене 04.01.2022 року. суддя:

Результат: granted