Вид судочинства: commercial
Суддя: Васильєв Олег Юрійович
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02

Обставини справи:
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.10р. у справі №41/1-10 позов задоволено, стягнуто з ПП «Рамс Агро» (відповідач-1) на користь ТОВ «Корпорація «Агросинтез» 62 456, 40 грн. заборгованості ( за договором поставки на умовах товарного кредиту №ТК070410/5 від 07.04.10р.); 2 009, 55 грн. - пені, 11 599, 89 грн. - штрафу, 1 585, 32 грн. - інфляційних втрат, 19 865, 87 грн. - відсотків за користування чужими грошовими коштами; 975, 17 грн. витрат по сплаті держмита та 236, 00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення обґрунтоване посиланням на порушення відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого позивачем товару та процентів за користування товарним кредитом. (а.с.24-25). 11.01.11р. на виконання вищезазначеного рішення суду було видано відповідний наказ. (а.с.26). Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи вбачається, в забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним договором між ТОВ «Корпорація «Агросинтез» (кредитор) та [PERSON] ( поручитель, відповідач-2) було укладено договір поруки від 07.04.10р., предметом якого є надання поруки поручителем за виконання зобов`язань ПП «Рамс Агро» перед ТОВ «Корпорація «Агросинтез» (кредитор) за договором поставки на умовах товарного кредиту №ТК070410/5 від 07.04.10р., включаючи сплату основного боргу з індексацією, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Поручитель зобов`язався при невиконанні боржником грошового зобов`язання за основним договором сплатити кредитору протягом трьох днів з дня пред`явлення йому вимоги при будь-яких обставинах усі суми, належні йому (кредитору) по основному договору; причини невиконання боржником зобов`язань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов`язань за цим договором (п.4. договору). В п.5. договору сторони погодили, що поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с.40) 16.09.10р. ТОВ «Корпорація «Агросинтез» (кредитор) було надіслано [PERSON] (відповідачу-2) вимогу про сплату заборгованості відповідача-1 перед ТОВ «Корпорація «Агросинтез» (кредитор) (а.с.41). За твердженням позивача, рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.08.10р. у справі №2-283/11 задоволено позов ТОВ «Корпорація «Агросинтез» (кредитор) про стягнення з [PERSON] заборгованості та інших санкцій станом на 21.10.10р. згідно договору поруки від 07.04.10р. та договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК070410/5 від 07.04.10р. В матеріалах справи наявний дублікат виконавчого листа Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.08.11р., виданий 31.12.14р. у справі №2-283/11 (провадження №6/191/218/14) про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Корпорація «Агросинтез» (кредитор): 38 666, 30 грн. - основного боргу; 1 143, 78 грн. - пені за порушення терміну оплати платежів, 11 599, 89 грн. - штрафу за порушення терміну оплати платежів, 464, 00 грн. - інфляційних втрат та 15 681, 54 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами (а.с.43). 15.11.12р. між ТОВ «Корпорація Агросинтез» (первісний кредитор) та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»» (новий кредитор, позивач) було укладено угоду №15-11/12-47 про заміну кредитора у зобов`язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України). Розділом 1 даної угоди встановлено, що первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання ПП «Рамс Агро» зобов`язання щодо сплати розміру заборгованості, набутої первісним кредитором на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі №41/1-10 від 13.12.10р., що вступило в закону силу, наказу господарського суду Дніпропетровської області по справі №41/1-10 від 11.01.2011р. (а.с.27-28). 15.11.12р. року між ТОВ «Корпорація «Агросинтез» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»» було укладено угоду №15-11/12-152 про заміну кредитора у зобов`язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України), відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання ПП «Рамс Агро» зобов`язання щодо сплати пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК070410/5 від 07.04.10р. у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ПП «Рамс Агро» грошового зобов`язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК070410/5 від 07 квітня 2010 року. (п.1.1.) Згідно п.1.2. угоди : за цією угодою новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, інфляційних втрат за період існування прострочення виконання боржником грошового зобов`язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК070410/5 від 07.04.10р. (а.с.34-35). Відповідно до додаткової угоди №2 від 01 серпня 2014 року до угоди №15-11/12-152 про заміну кредитора у зобов`язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.12 року, новий кредитор (позивач) одержав право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, інфляційних втрат, 3% - річних, за весь період існування основної заборгованості (прострочення виконання боржником грошового зобов`язання) згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК070410/5 від 07 квітня 2010 року (пункт 1.2. угоди) (а.с.38). 15.11.12р. між ТОВ «Корпорація Агросинтез» (первісний кредитор) та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»» (новий кредитор, позивач) було укладено угоду №15-11/12-61 про заміну кредитора у зобов`язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України). Розділом 1 даної угоди, встановлено, що первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання [PERSON] (боржник, відповідач-2) зобов`язання щодо сплати заборгованості, набутої первісним кредитором на підставі виконавчого листа №2-283/11, виданого 12.09.11р. Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області. (а.с.44-45) . 15.11.12р. року між ТОВ «Корпорація «Агросинтез» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»» було укладено угоду №15-11/12-153 про заміну кредитора у зобов`язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України), відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання [PERSON] (боржник, відповідач-2) зобов`язання щодо сплати пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, інфляційних втрат , набутих первісним кредитором на підставі договору поруки б/н від 07.04.10р., укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань ПП «Рамс Агро» відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК070410/5 від 07.04.10р. (п.1.1. угоди) Згідно п.1.2. угоди : за цією угодою новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, інфляційних втрат, за період існування прострочення виконання боржником грошового зобов`язання згідно договору поруки б/н від 07.04.10р. , укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань ПП «Рамс Агро» відповідно до договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК070410/5 від 07.04.10р. (а.с.53-54.). Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.13р. у справі №41/1-10 здійснено заміну сторони виконавчого провадження у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області №41/1-10 від 11.01.11р. з ТОВ «Корпорація «Агросинтез» на ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс». (а.с.31) Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.05.13р. у справі №191/1712/13-ц (провадження 6/191/31/13) здійснено заміну стягувача у виконавчому листі по цивільній справі №2-283/11 з ТОВ «Корпорація «Агросинтез» на правонаступника - ТОВ « Компанія «Ніко-Тайс» (а.с.48). Враховуючи вищезазначене , позивач - ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» набув права вимагати від відповідачів-1, 2 виконання своїх обов`язків як за договором поставки на умовах товарного кредиту, так і за договором поруки від 07.04.10р. За твердженням позивача , станом на час звернення з позовом до суду відповідачем-1 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.10р. у справі №41/1-10 не виконано у повному обсязі та відповідачем-2 свої зобов`язання за договором поруки від 07.04.10р. також не виконані. У зв`язку із невиконанням відповідачем-1 своїх зобов`язань за договором поставки на умовах товарного кредиту №ТК070410/5 від 07.04.10р. , позивач нарахував відповідачу-1 на основну суму заборгованості за договором поставки в розмірі 62 456, 40 грн. : 11 212, 80 грн. - 3% річних (за період з 21.10.10р. по 21.10.16р.) ; 48 403, 71 грн. - інфляційних втрат (за період жовтень 2010р. - листопад 2016р.) ; 23 278, 26 грн. - пені (за період 21.10.10р. по 22.03.2012р. та з 23.03.12р. по 09.06.2013р.) та 56 835, 32 грн. - відсотків за користування чужими грошовими коштами (за період з 21.10.10р. по 21.04.11р.). Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем розміру пені, інфляційних втрат, 3% річних та відсотків за користування чужими грошовими коштами. Порушень нарахування інфляційних втрат, 3% річних та відсотків за користування чужими грошовими коштами не виявлено. Проте, виявлені порушення нарахування пені з урахуванням наступного. Відповідно до п.2.1. постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.13р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов`язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати. Згідно п.2.5. Пленуму, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. З мотивувальної частини рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.10р. у справі №41/1-10 вбачається, що кінцевим строком оплати товару (перший платіж ) за договором є 14.05.10р. Тобто, порушення виконання зобов`язання у відповідача-1 за договором розпочалось з 15.05.10р. Саме починаючи з цього періоду судом у справі №41/1-10 було стягнуто з відповідача-1 пеню за період з 15.05.10р. по 21.10.10р. Однак у цій справі, позивач, з невідомих суду причин, просить стягнути з відповідача-1 пеню в розмірі 23 278, 26 грн. за період 21.10.10р. по 09.06.2013р. , що є необґрунтованим, з урахуванням приписів ст. 232 ГК України ( оскільки початок нарахування відповідачу-1 пені розпочався з 15.05.10р. та закінчився 15.11.10р. , тобто саме у межах цього 6 місячного строку позивач мав право нараховувати пеню відповідачу-1). Окрім того - позивач хибно нараховує відповідачу пеню розпочинаючи саме з 21.10.10р. ( оскільки за цей період, цю дату судом у справі №41/1-10 вже було стягнуто з відповідача-1 пеню). Враховуючи вищезазначене, у цій справі вірним періодом нарахування пені є: з 22.10.10р. по 15.11.2010р. Внаслідок здійсненого судом перерахунку розмір пені за цей період становить 663, 06 грн., отже сама ця сума пені підлягає стягненню з відповідача-1 на користь позивача. Відповідно до підпункту 7.1 пункту 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» передбачено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Згідно до п.1.9. цієї постанови день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені . Відповідно до п.3.2. постанови : згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур`єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно інформаційного листа ВГСУ №01-06/928/2012 від 17.07.12р., передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (див. додатково постанови Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10 та від 12.09.2011 № 6/433-42/183 і постанову Вищого господарського суду України від 16.03.2011 № 11/109). Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України). За змістом ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст. 553 Цивільного кодексу України).У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України).Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України). Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України). Оскільки поручитель поручився за зобов`язаннями боржника у повному обсязі, позивач набув право вимоги до поручителя як відповідача-2 щодо погашення заборгованості за договором поставки товару на умовах товарного кредиту. Відповідно до ч.3-4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачами-1, 2 жодних доказів на спростування обставин, викладених в позовній заяві, не надано. Здійснивши оцінку наданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що такі докази більш вірогідно підтверджують обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, ніж доводи відповідача в їх спростування, в підтвердження яких останній не подав суду жодного доказу. За перелічених вище обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, що відповідно є підставою ( з урахуванням встановлених судом обставин) для часткового задоволення позову, а саме з відповідачів-1, 2 підлягає солідарному стягненню на користь позивача: 11 212, 80 грн. - 3% річних; 48 403, 71 грн. - інфляційних втрат; 663, 06 грн. - пені та 56 835, 32 грн. - відсотків за користування чужими грошовими коштами. В задоволенні іншої частини позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, з вищенаведених підстав. Судом встановлено, що причиною виникнення спору є насамперед неправомірні дії відповідача-1, а тому саме з відповідача-1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Резолютивна частина:
1. Позовні вимоги задовольнити частково. 2. Стягнути солідарно з відповідача-1 : Товариства з обмеженою відповідальністю «Рамс Агро» (49022, м. Дніпро, вул. Маліновського, 130; код ЄДРПОУ 36439951) та відповідача-2: [PERSON] ( [ADDRESS] ; ідентифікаційний номер [NUMBER] , [INFO] ) на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, просп. Академіка Глушкова, буд.40, оф.315; код ЄДРПОУ 38039872): 11 212, 80 грн. - 3% річних; 48 403, 71 грн. - інфляційних втрат; 663, 06 грн. - пені та 56 835, 32 грн. - відсотків за користування чужими грошовими коштами. 3. Стягнути з відповідача-1 : Товариства з обмеженою відповідальністю «Рамс Агро» (49022, м. Дніпро, вул. Маліновського, 130; код ЄДРПОУ 36439951) на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, просп. Академіка Глушкова, буд.40, оф.315; код ЄДРПОУ 38039872): 1 756, 72 грн. - витрат на сплату судового збору. Видати відповідні накази після набрання рішенням чинності. 4. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити, судові витрати в цій частині покласти на позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 08.01.2020р. Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення . Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції . Суддя Васильєв О.Ю.

Результат: partial