Вид судочинства: commercial
Суддя: Ващенко Т.М.
Дата ухвалення: 2022-01-12 00:00:00+02

Обставини справи:
08.02.19. між позивачем (далі - Постачальник) та відповідачем (попереднє найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Водоканал-Сервіс") (далі - Споживач) було укладено Договір № 821020 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1.) Постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію Споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а Споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов Договору. Договір є договором енергопостачання, а тому права та обов`язки сторін визначаються, в тому числі, положеннями параграфу 3 глави 30 Господарського кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію. В силу приписів ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до п. 2.2.1. Договору Постачальник зобов`язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб опалення. Відповідач, у свою чергу, згідно з п. 2.3.1 Договору зобов`язувався дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначенні у додатку 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії. Порядок розрахунків сторони погодили Додатком 2 до Договору, яким передбачено, що Споживач щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує рахунок-фактуру, акт приймання-передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звірки. Цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.05.19., а в частині зобов`язання Споживача розрахуватися за спожиту теплову енергію - до повного виконання цього зобов`язання. У порядку ст. 631 ЦК України дія Договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.18. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде заявлено письмового однією зі сторін про його припинення (п. п. 4.1. - 4.4. Договору). Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне. Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію. У відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за спожиту теплову енергію в гарячій воді по Договору за період з 01.03.21. по 01.09.21. у розмірі 191.319,14 грн. Доказів погашення відповідачем цієї заборгованості або наявності будь-яких обставин, які б свідчили про відсутність такого боргу перед позивачем, матеріали справи не містять. Відтак суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 191.319,14 грн основного боргу є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім основної заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача також 10.273,58 грн пені, 4.017,70 грн інфляційних втрат, 2.405,90 грн 3% річних. Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності. Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 3.3. договору передбачено, що Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі, обумовленому чинним законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). За ч. 7 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (який є спеціальним законом у спірних правовідносинах) передбачено, що в разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Проте дія зазначеної норми була зупинена відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.20. № 533-IX, який набрав чинності 18.03.20. Крім того, відповідно до підп. 4 п. 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.20. № 530-ІХ, що набрав чинності 17.03.20., на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що на підставі вказаних приписів чинного законодавства нарахована позивачем пеня в період з 26.04.21. по 31.08.21. в загальному розмірі 10.273,58 грн пені, не підлягає стягненню з відповідача. Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача 4.017,70 грн інфляційних втрат та 2.405,90 грн 3% річних, судом встановлено наступне. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, су встановив їх правильність та арифметичну вірність. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 4.017,70 грн інфляційних втрат та 2.405,90 грн 3% річних. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон" (87526, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької дивізії, будинок 4; ідентифікаційний код 37880620) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний код 40538421) 191.319 (сто дев`яносто одну тисячу триста дев`ятнадцять) грн 14 коп. основного боргу, 4.017 (чотири тисячі сімнадцять) грн 70 коп. інфляційних втрат, 2.405 (дві тисячі чотириста п`ять) грн 90 коп. 3% річних та 2.966 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят шість) грн 14 коп. 3. В іншій частині в позові відмовити. 4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України. Суддя Т.М. Ващенко

Результат: partial