Вид судочинства: commercial
Суддя: Маринченко Я.В.
Дата ухвалення: 2020-01-03 00:00:00+02

Обставини справи:
У жовтні 2019 року Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду соціального захисту інвалідів, третя особа - Міністерство соціальної політики України про стягнення 38034,86 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не було відшкодовано витрати позивача по забезпеченню осіб з інвалідністю та інших осіб технічними та іншими засобами реабілітації, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з Фонду соціального захисту інвалідів заборгованість у розмірі 38034,86 грн. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 позовну заяву Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 11.11.2019, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 21.11.2019 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 29.11.2019. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 25.11.2019. Відповідач у поданому до суду відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що між позивачем та відповідачем 10.04.2017 було укладено Договір №81 про забезпечення ортопедичним взуттям за індивідуальними заявками, за умовами якого, на підставі Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» та постанови Кабінету Міністрів України №321 від 05.04.2012 «Про затвердження Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення, переліку таких засобів» на виконання бюджетної програми 2507030 «Заходи із соціальної, трудової та професійної реабілітації інвалідів», виконавець (відповідач) був зобов`язаний здійснити безкоштовне забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, постраждалих внаслідок антитерористичної операції та інших окремих категорій населення ортопедичним взуттям за їх індивідуальними заявками. Умовами договору було визначено, що Фонд здійснює безготівкове перерахування коштів позивачу за видані ТЗР протягом 2017 року за індивідуальними заявками осіб з інвалідністю на підставі рахунків, актів приймання-передачі робіт, до яких додається витяг з реєстру про видані особам з інвалідністю ТЗР. Відповідач зазначив, що умовами Договору сторонами було погоджено можливість здійснення відповідачем попередньої оплати. Так відповідач вказав, що додатково до вказаного Договору між сторонами було укладено ряд Додаткових угод, якими змінювалась остаточна ціна Договору. Відповідач зазначив, що загальна сума Договору яку відповідач мав перерахувати позивачу становила 16114555,16 грн, яка підтверджена підписаними між сторонами Актами приймання-передачі робіт та яка в повному обсязі була сплачена відповідачем під час дії вказаного Договору, строк дії якого закінчився 31.12.2017. Також відповідач вказав, що відповідно до акту звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем, станом на 20.03.2018 заборгованість Фонду перед позивачем за Договором відсутня. Також відповідач зазначив, що умовами Договору сторони погодили, що у разі отримання попередньої оплати виконавець (позивач) був зобов`язаний не пізніше 20.03.2018 надати Фонду акт приймання-передачі робіт, проте наданий до матеріалів справи Акт складений 06.09.2019, тобто після закінчення строку дії договору та спливу кінцевої дати подання такого акту, а відтак не може підтверджувати виконання позивачем договору та наявність заборгованості відповідача перед позивачем. Крім того, відповідач звернув увагу, що за умовами зазначеного Договору витяг з реєстру про видані особам з інвалідністю ТЗР є невід`ємною частиною акту приймання-передачі робіт та формується Фондом на підставі заявки позивача, утім доданий до матеріалів позову витяг сформовано самостійно позивачем та датований 06.09.2019. З огляду на викладене відповідач зазначив. що правовідносини між сторонами були врегульовані на підставі укладеного Договору, який було в повному обсязі виконано сторонами, про що свідчить підписаний акт звірки взаєморозрахунків. За таких обставин відповідач зазначив, що надані позивачем документи в обґрунтування заявлених позовних вимог не можуть бути належними доказами підтвердження наявності у відповідача заборгованості. Третя особа - Міністерство соціальної політики України у поданих до суду поясненнях заперечило проти задоволення позовних вимог зазначивши, що правовідносини між позивачем та відповідачем регулювались Договором про забезпечення ортопедичним взуттям за індивідуальними заявками №81 від 10.04.2017, зобов`язання за яким були в повному обсяг виконані відповідачем про що свідчить підписаний між сторонами Акт звірки взаєморозрахунків від 20.03.2018. Також третя особа вказала, наразі забезпечення осіб ортопедичним взуттям на підставі Договору №81 від 10.04.2017 не здійснюється у зв`язку із внесенням змін до механізму забезпечення осіб технічними та іншими засобами реабілітації, які були внесені відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №238 від 14.03.2018 за якою передбачено передачу повноважень з фінансування забезпечення технічними засобами реабілітації осіб з інвалідністю від Фонду соціального захисту інвалідів до органів соціального захисту населення, в наслідок чого запровадження індивідуальне замовлення на виготовлення або постачання протезів та ін. на основі тристороннього договору який укладається з особою з інвалідністю, підприємством та органом соціального захисту. З огляду на викладене Мінсоцполітики зазначило про відсутність правових підстав для задоволення позову. Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем за період з квітня 2016 року по грудень 2017 року позивачем було забезпечено осіб з інвалідністю ортопедичним взуттям на підставі відповідних замовлень №ХВО-02196 від 28.04.2016, №ХВО-02195 від 28.04.2016, №ХВО-04977 від 22.09.2017, №ХВО-04978 від 22.09.2017, №ХВО-05000 від 22.09.2017, №ХВО-05001 від 22.09.2017, №ХВО-05224 від 03.10.2017, №ХВО-05225 від 03.10.2017, №ХВО-05252 від 04.10.2017, №ХВО-05253 від 04.10.2017, №ХВО-05638 від 24.10.2017, №ХВО-05679 від 24.10.2017, №ХВО-05680 від 24.10.2017, №ХВО-05802 від 30.10.2017, №ХВО-05803 від 30.10.2017, №ХВО-06608 від 13.12.2017. 06.09.2019 позивачем було виставлено відповідачу рахунок №1093 на суму 38034,86 грн, а також Акт №1 приймання-передачі робіт (надання послуг) від 06.09.2019 на суму 38034,86 грн. Як стверджує позивач, спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач не виконав своїх зобов`язань по відшкодуванню позивачу витрат по забезпеченню осіб з інвалідністю та інших осіб технічними та іншими засобами реабілітації (далі - ТЗР), у зв`язку з чим за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 38034,86 грн. Відповідно до ч.9 ст.38 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (в редакції, що діяла на час забезпечення позивачем осіб з інвалідністю ТЗР) порядок та умови забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів лікарськими, технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення, санаторно-курортними путівками, автомобілями, а також переліки технічних та інших засобів реабілітації і виробів медичного призначення визначає Кабінет Міністрів України. Частиною 8 статті 26 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» визначено, що безкоштовне забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації за індивідуальною заявкою інваліда, послугами з післягарантійного ремонту здійснюється у вигляді грошової допомоги інвалідам для оплати вартості виданих виробів та наданих послуг шляхом безготівкового перерахування коштів підприємствам, що виконали зазначені заявки та відповідають кваліфікаційним вимогам, які визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Згідно з Порядком забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані технічні та інші засоби реабілітації, переліків таких засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №321 від 05.04.2012 (в редакції, що діяла до 07.04.2018) цей Порядок визначає механізм безоплатного забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення технічними та іншими засобами реабілітації; безготівкового перерахування коштів підприємствам, що виконали індивідуальні заявки осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення на виготовлення технічних та інших засобів реабілітації, надання послуг з їх ремонту. Пунктом 3 Порядку визначено, особи з інвалідністю, діти з інвалідністю, діти віком до 18 років, а також ветерани військової служби, ветерани органів внутрішніх справ і ветерани державної пожежної охорони, особи похилого віку, жінки після мастектомії та з вродженими вадами молочних залоз, постраждалі внаслідок антитерористичної операції (далі - інші особи) мають право на безоплатне забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації відповідно до Законів України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про реабілітацію інвалідів в Україні», «Про загальну середню освіту» і «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні». За умовами п.2 вищевказаного Порядку, До технічних та інших засобів реабілітації, якими забезпечуються особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та інші окремі категорії населення через структурні підрозділи соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім мм. Києва та Севастополя) рад (далі - органи соціального захисту населення), належать: протезно-ортопедичні вироби, в тому числі ортопедичне взуття; спеціальні засоби для самообслуговування та догляду; засоби для пересування; допоміжні засоби для особистої рухомості, переміщення та підйому; меблі та оснащення; спеціальні засоби для орієнтування, спілкування та обміну інформацією. Відповідно до п.5 Порядку, технічні та інші засоби реабілітації, призначені для безоплатного забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших осіб за рахунок коштів державного бюджету, виготовляються, постачаються і ремонтуються підприємствами, які відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим Мінсоцполітики (далі - підприємства). Перелік підприємств визначається зазначеним Міністерством. Згідно з п.53 Порядку, забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших осіб технічними та іншими засобами реабілітації здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Мінсоцполітики у державному бюджеті (далі - бюджетні кошти). Мінсоцполітики спрямовує бюджетні кошти Фонду соціального захисту інвалідів з метою перерахування їх підприємствам, що виконали індивідуальні заявки осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших осіб на виготовлення технічних та інших засобів реабілітації і надання послуг з їх післягарантійного ремонту. Перерахування бюджетних коштів здійснюється на підставі актів приймання-передачі робіт (надання послуг), до яких додається витяг з реєстру про видані особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю, іншим особам технічні та інші засоби реабілітації за формою, затвердженою Мінсоцполітики, а також на підставі рахунка підприємства на оплату, в якому зазначаються витрати, пов`язані з виготовленням індивідуального засобу реабілітації, його демонтажем, крім вартості комплектувальних виробів і матеріалів, що можуть бути повторно використані, та інших документів, зазначених у пункті 36 цього Порядку. Згідно з Порядком взаємодії Міністерства соціальної політики України та Фонду соціального захисту інвалідів із забезпечення інвалідів, дітей-інвалідів, інших осіб технічними та іншими засобами реабілітації, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України №739 від 08.10.2014 цей Порядок розроблено з метою ефективної реалізації державної політики в сфері забезпечення інвалідів, дітей-інвалідів, інших осіб технічними та іншими засобами реабілітації (далі - ТЗР). Відповідно до п.3 Порядку №739, фонд соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) формує перелік ТЗР та надсилає його до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, що реалізує державну політику у сфері соціального захисту населення, структурних підрозділів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань соціального захисту населення (далі - структурні підрозділи соціального захисту населення) для формування потреби на виготовлення, післягарантійний ремонт ТЗР інвалідам, дітям-інвалідам, іншим особам у кількісному вираженні. Структурні підрозділи районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім мм. Києва та Севастополя) рад з питань соціального захисту населення (далі - органи соціального захисту населення) визначають кількісну потребу у ТЗР та подають до структурних підрозділів соціального захисту населення (п.4 Порядку №739). Згідно з п.5 Порядку №739, структурні підрозділи соціального захисту населення щороку не пізніше 15 травня та 01 листопада надсилають Фонду узагальнену інформацію про кількісну потребу у ТЗР. Пунктами 6-7 Порядку №739 визначено, що Фонд не пізніше 15 червня та 01 грудня здійснює обробку та обрахування у вартісному виразі інформації про кількісну потребу у ТЗР структурних підрозділів соціального захисту населення. Після обробки та обрахування у вартісному вираженні інформації про кількісну потребу у ТЗР Фонд надсилає до Мінсоцполітики документи, що використовуються в бюджетному процесі. Відповідно до п.9 Порядку №739, у разі зміни індивідуальних заявок інвалідів, дітей-інвалідів, інших осіб структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 05 числа надсилають Фонду уточнені дані про потребу у ТЗР, який щомісяця до 10 числа вносить зміни до договорів про забезпечення інвалідів, дітей-інвалідів та інших осіб ТЗР. Умовами п.п.10, 11 Порядку №739 визначено, Мінсоцполітики з урахуванням потреби у ТЗР визначає обсяги бюджетних коштів за напрямами їх використання у межах загального обсягу таких коштів та пріоритетні напрями їх використання. Затверджений розподіл обсягів бюджетних коштів за напрямами їх використання Мінсоцполітики надсилає Фонду для визначення обсягів коштів у розрізі підприємств із забезпечення ТЗР та надання послуг з їх післягарантійного ремонту. Так, судом встановлено, що 10.04.2017 між Фондом соціального захисту інвалідів (Фонд, відповідач) та Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичного підприємством (виконавець, позивач) було укладено Договір №81 про забезпечення ортопедичним взуттям за індивідуальними заявками, відповідно до умов якого, з урахуванням вимог Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 05.04.2012 (далі - Порядок) та наказу Міністерства соціальної політики України №950 від 30.08.2016 «Про встановлення нормативів рентабельності технічних та інших засобів реабілітації», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.09.2016 за №1245/29375, виконавець зобов`язаний здійснити безкоштовне забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, постраждалих внаслідок антитерористичної операції та інших окремих категорій населення за їх індивідуальною заявкою. Безкоштовне забезпечення ТЗР за індивідуальною заявкою особи з інвалідністю та іншої особи здійснюється у вигляді грошової допомоги особам з інвалідністю та іншим особам для оплати вартості виданих ТЗР шляхом безготівкового перерахування коштів виконавцю. Перелік ТЗР, та їх гранична ціна зазначені у додатку, що є невід`ємною частиною Договору (п.1.1 Договору). Згідно з п.3.2 Договору, Фонд здійснює безготівкове перерахування коштів виконавцю за видані ТЗР протягом 2017 року за індивідуальними заявками осіб з інвалідністю та інших осіб на підставі рахунків, актів приймання-передачі робіт (надання послуг), до яких додається витяг з реєстру про видані особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю, іншим особам ТЗР. Витяги з реєстрів формуються Фондом на підставі даних Централізованого банку даних з проблем інвалідності (ЦБІ), які підтверджують безкоштовне забезпечення осіб з інвалідністю ТЗР у відповідності до їх індивідуальних заявок. Для формування таких витягів виконавець повинен надіслати письмову заявку до Фонду та одночасно повідомити про це засобами телефонного або електронного чи факсимільного зв`язку. Фонд може здійснити попередню оплату виконавцю у розмірі 100% вартості індивідуальних заявок осіб з інвалідністю та інших осіб у разі отримання від виконавця письмового підтвердження про готовність виконати зазначені заявки. У п.3.5.1 Договору сторони погодили, що у разі отримання попередньої оплати виконавець протягом 85 календарних днів, але не пізніше 20.03.2018, зобов`язаний забезпечити на суму отриманої передплати ТЗР осіб з інвалідністю та інших осіб відповідно до Переліку і умов договору та надати Фонду акт приймання-передачі робіт (надання послуг) до якого додається витяг з реєстру та документи передбачені п.3.3 договору. Відповідно до п.3.6 Договору, сума договору складається з вартості індивідуальних заявок, в тому числі попередніх замовлень, осіб з інвалідністю та інших осіб на забезпечення ТЗР та становить 3877127 грн без ПДВ. Пунктом 3.10 Договору сторони погодили, що виконавець виконує індивідуальні заявки осіб з інвалідністю та інших осіб на забезпечення ТЗР за попередні та поточний роки з урахуванням положень чинного законодавства України та умов цього договору. Згідно з п.11.1 Договору, цей договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2017, але в будь-якому разі до виконання зобов`язань визначених цим договором, в тому числі і фінансових. Договором про внесення змін №1/251 від 09.06.2017 до Договору №81 сторони погодили внести зміни в п.3.6 Договору та визначити суму договору в розмірі 4618783 грн. Договором про внесення змін №2/410 від 14.08.2017 до Договору №81 сторони погодили внести зміни в п.3.6 Договору та визначити суму договору в розмірі 7769311,88 грн. Договором про внесення змін №3/531 від 17.11.2017 до Договору №81 сторони погодили внести зміни в п.3.6 Договору та визначити суму договору в розмірі 9950730,32 грн. Договором про внесення змін №4/633 від 15.12.2017 до Договору №81 сторони погодили внести зміни в п.3.6 Договору та визначити суму договору в розмірі 15141270,16 грн. Договором про внесення змін №5/789 від 22.08.2017 до Договору №81 сторони погодили внести зміни в п.3.6 Договору та визначити суму договору в розмірі 16114555,16 грн. Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Із матеріалів справи вбачається, що за період дії зазначеного Договору, позивач на підставі наданих Актів приймання-передачі робіт (надання послуг) №1 від 28.04.2017, №3 від 10.05.2017, №5 від 29.05.2017, №10 від 10.06.2017, №15 від 06.06.2017, №21 від 08.06.2017, №22 від 19.06.2017, №24 від 19.6.2017, №25 від 19.06.2017, №27 від 10.07.2017, №29 від 10.07.2017, №42 від 05.09.2017, №43 від 07.09.2017, №44 від 20.09.2017, №46 від 06.09.2017, №45 від 29.09.2017, №47 від 29.09.2017, №48 від 29.09.2017, №72 від 29.11.2017, №73 від 30.11.2017, №75 від 30.11.2017, №79 від 11.12.2017, №3 від 22.01.2018, №4 від 22.01.2018, №7 від 29.01.2018, №9 від 14.02.2018, №18 від 20.02.2018, №20 від 21.02.2018, №25 від 26.02.2018, №34 від 01.03.2018, №36 від 02.03.2018, №42 від 13.03.2018, №433 від 14.03.2018, №49 від 14.03.2018, №63 від 20.03.2018, №72 від 20.03.2018, №74 від 20.03.2018 забезпечив ТЗР осіб з інвалідністю та інших осіб на загальну суму 16114555,16 грн, яка була в повному обсязі відшкодована відповідачем, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Акту звірки взаєморозрахунків між сторонами станом на 20.03.2018, з якого вбачається відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним Договором. Зазначений Акт звірки взаєморозрахунків підписаний уповноваженими представниками обох сторін та скріплений відповідними печатками підприємств. Доказів щодо існування спору між сторонами щодо виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаними вище актами матеріали справи не мстять. Разом з тим, посилання позивача на невідшкодування відповідачем вартості ТЗР осіб з інвалідністю та інших осіб на підставі замовлень №ХВО-02196 від 28.04.2016, №ХВО-02195 від 28.04.2016, №ХВО-04977 від 22.09.2017, №ХВО-04978 від 22.09.2017, №ХВО-05000 від 22.09.2017, №ХВО-05001 від 22.09.2017, №ХВО-05224 від 03.10.2017, №ХВО-05225 від 03.10.2017, №ХВО-05252 від 04.10.2017, №ХВО-05253 від 04.10.2017, №ХВО-05638 від 24.10.2017, №ХВО-05679 від 24.10.2017, №ХВО-05680 від 24.10.2017, №ХВО-05802 від 30.10.2017, №ХВО-05803 від 30.10.2017, №ХВО-06608 від 13.12.2017 судом оцінюються критично з огляду на наступне. Суд зазначає, що послуги по забезпеченню ТЗР осіб з інвалідністю та інших осіб на підставі зазначених замовлень надавались позивачем у період дії Договору №81 про забезпечення ортопедичним взуттям за індивідуальними заявками від 10.04.2017, укладений на виконання бюджетної програми «Заходи із соціальної, трудової та професійної реабілітації інвалідів» в межах сум видатків, з урахуванням даних щодо кількості індивідуальних заявок осіб, що потребують забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації, на підставі отриманих та оброблених даних відповідачами, а отже у випадку зміни кількості заявок на забезпечення засобами реабілітації, позивач не був позбавлений можливості ініціювати внесення змін до чинного договору щодо включення понесених витрат у ціну договору. Крім того, суд зазначає, що позивачем не доведено, що саме спірні замовлення не були включені до актів приймання-передачі робіт (надання послуг), які були в повному обсязі оплачені відповідачем, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. У зазначених вище Актах приймання-передачі робіт (надання послуг), які складені на виконання указаного між сторонами договору не відображено на підставі яких саме заявок позивачем надавались послуги по забезпеченню осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших осіб ТЗР, у зв`язку з чим суду неможливо перевірити дійсність тверджень позивача та встановити чи не були включені вказані заявки до підписаних сторонами актів, які в повному обсязі були оплачені відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Частиною 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, суд зазначає, що позивачем не додано до матеріалів справи належних доказів на підтвердження викладених у позові обставин, зокрема щодо надання позивачем послуг, у період дії Договору №81 про забезпечення ортопедичним взуттям за індивідуальними заявками від 10.04.2017, поза умовами зазначеного договору, а відтак суд доходить до висновку, що твердження відповідача та надані ним докази щодо існування зазначеного вище договору та докази належного його виконання відповідачем, про що свідчить підписаний сторонами Акт звірки взаєморозрахунків, є більш вірогідними, аніж посилання та докази, які надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача в повному обсязі. Враховуючи вкладене та

Резолютивна частина:
У задоволенні позову відмовити. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст рішення складено: 03.01.2020. Суддя Я.В. Маринченко

Результат: denied