Вид судочинства: commercial
Суддя: Мандриченко О.В.
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02

Обставини справи:
06.09.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (далі - позивач) та [PERSON] (далі - cтрахувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспортну № FO-00190471 (далі - договір страхування), об`єктом страхування якого є транспортний засіб автомобіля "Volvo XC90", кузов № [NUMBER] , д/н [NUMBER] . Строк дії даного договору з 07.09.2018 по 06.09.2019. 03.05.2019 на 18 км. автодороги с. Гора - с. В. Олександрівка, Бориспільського району, поблизу південно-східної залізниці сталася дорожньо-транспортна пригода: [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Renault», д/н [NUMBER] , був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції в результаті цього здійснив зіткнення з транспортним засобом "Volvo XC90", д/н [NUMBER] (власник [PERSON] ). Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2019 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності № 359/4667/19 винним у вчиненні вищевказаної ДТП було визнано водія транспортного засобу «Renault», д/н [NUMBER] , - [PERSON] . Протоколом огляду колісного транспортного засобу № 1305/1-1 від 13.05.2019 встановлено характер пошкоджень транспортного засобу "Volvo XC90", д/н [NUMBER] , а рахунком № [NUMBER] від 26.05.2019 визначено загальну вартість відновлювального ремонту у розмірі 187 576,32 грн. 03.05.2019 до позивача звернувся страхувальник з заявою про виплату страхового відшкодування на користь СТО. Відповідно до умов договору страхування Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 187 576,32 грн, що підтверджується страховим актом № 19042В/40/2019 від 05.06.2019 та платіжним дорученням № 29948 від 06.06.2019. Відповідно до статтей 8, 9 Закону України "Про страхування" страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування. або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (стаття 25 Закону України "Про страхування"). Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Судом, на підставі полісу АМ/9004259, який міститься в матеріалах справи, встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Renault», д/н [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю. Ес. Ай" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9004259. Договором (полісом) № АМ/9004259 передбачено, що франшиза становить 0,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100 000,00 грн. Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю. Ес. Ай" виплатило на корить позивача страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100 000,00 грн платіжним дорученням № 8914 від 24.09.2019. Позивач, з метою повного відшкодування суми страхової виплати звернувся до ТОВ "Органік стандарт", яке є власником транспортного засобу «Renault», д/н [NUMBER] з заявою про виплату залишку страхового відшкодування, за наслідком розгляду якої ТОВ "Органік стандарт" повідомило позивача про наявність договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № ДЦВНЗ/030/19 від 15.01.2019, укладений з Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Рідна". Позивач на адресу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Рідна" направив претензію, відповідно до якої просив здійснити страхове відшкодування у розмірі 87 576,32 грн, однак вимога позивача не було задоволена відповідачем посилаючись на те, що ним, при визначенні суми страхового відшкодування, не застосовано коефіцієнт фізичного зносу. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б давали підставу суду здійснити розрахунок суми страхового відшкодування застосовуючи саме коефіцієнт фізичного зносу, доказів того, що вказаний коефіцієнт підлягав застосуванню при розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу "Volvo XC90", д/н [NUMBER] у матеріалах справи відсутні. Відповідачем до суду відзив на позовну заяву не подано, інших доказів, які б спростовували позицію позивача ним не надано до суду. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Положеннями статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з абзацом 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту. За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду в розмірі 87 576,32 грн. Відповідно до положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Згідно з частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вказано в статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено що, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. В статті 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити повністю. 2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Рідна" (04070, м. Київ, вул. Ігорівська, буд. 12-А, ідентифікаційний код 34809641) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд. 65, ідентифікаційний код 30115243) 87 576 (вісімдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят шість) грн 32 коп. страхового відшкодування та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 00 коп. судового збору. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Суддя О.В. Мандриченко

Результат: granted