Вид судочинства: administrative
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-01 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить: - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу при призначенні пенсії [PERSON] , [INFO] , трудову діяльність за період з 10.02.1983 року по 07.03.1986 рік відповідно до записів у трудовій книжці [NUMBER] ; - скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за віком [PERSON] , [INFO] № 046450003835 від 26.04.2023 року; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу [PERSON] , [INFO] , період трудової діяльності з 10.02.1983 року по 07.03.1986 рік відповідно до записів у трудовій книжці [NUMBER] ; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області переглянути заяву [PERSON] , [INFO] про призначення пенсії від 20.04.2023 року, призначити [PERSON] , [INFO] пенсію за віком з 20.04.2023 року, нарахувати та виплатити пенсію, починаючи з 20.04.2023 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що\~ \~він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, відповідачем рішенням № 046450003835 від 26.04.2023 відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Відповідачем не було зараховано до страхового стажу періоди роботи в колгоспі з 10.02.1983 року по 07.03.1986 рік, оскільки в наданій довідці від 29.07.2022 відсутній кутовий штамп, номер реєстрації та не підтверджено, що ТОВ «Ранок 2017» є правонаступником колгоспу ім. Тімірязєва. Відмову у призначенні пенсії позивач вважає неправомірною, оскільки трудова книжка містить усі необхідні записи щодо спірного періоду, яка є основним документом, що підтверджує страховий стаж. Відмовляючи у призначенні пенсії, відповідача не надав належної оцінки трудовій книжці. За вказаних обставин, вважає висновки відповідача про відсутність страхового стажу для призначення пенсії безпідставними, просить задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/27789/23, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Цією ж ухвалою суду було витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ). Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи. 24.11.2023 через підсистему Електронний суд відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, зважаючи на їх необґрунтованість. Відповідач зазначає, що позивач 20 квітня 2023 року звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою та документами про призначення пенсії відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно принципу екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву позивача та надані ним документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для опрацювання. Рішенням про відмову в призначенні пенсії № 046450003835 від 26.04.2023 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за відсутності передбаченого законом страхового стажу. Відповідно прийнятого рішення страховий стаж позивача становить 17 років 01 місяць 4 дні. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи в колгоспі з 10.02.1983 по 07.03.1986, оскільки в наданій довідці від 29.07.2022 відсутній кутовий штамп, номер реєстрації та не підтверджено, що ТОВ «Ранок 2017» є правонаступником колгоспу ім. Тімірязєва. Довідка потребує перевірки. Після надходження результатів перевірки можливо буде повернутися до питання про призначення пенсії. Також вказує, що позивачу було рекомендовано надати довідку про реорганізацію підприємства, яке зробило запис про виправлення ім`я на титульній сторінці трудової книжки для підтвердження записів трудової книжки. Відповідачем також зазначено, що відповідно до статті 58 Закону №1058-ІV Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсію та підготовляв документи для її виплати, тобто відповідач має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам. До відзиву долучено копію пенсійної справи позивача. Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Зважаючи на те, що у період з 25.12.2023 по 29.12.2023 включно суддя Бухтіярова М.М. перебувала у відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня. Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. [PERSON] , [INFO] , 20.04.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно із розпискою-повідомленням до заяви від 20.04.2023 вх.№2429 долучено такі документи: військовий квиток № [NUMBER] , довідка про присвоєння ідентифікаційного коду, документи про стаж б/н, паспорт [NUMBER] , трудову книжку [NUMBER] . За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.04.2023 № 045550019518 відмовлено [PERSON] у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності необхідного страхового стажу. Означене рішення від 26.04.2023 № 046450003835 обґрунтоване наступним. Страховий стаж особи становить для права 17 років 1 місяць 4 дні. До страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 10.02.1983 по 07.03.1986, оскільки в наданій довідці від 29.07.2022 відсутній кутовий штамп, номер реєстрації та не підтверджено, що ТОВ «Ранок 2017» є правонаступником колгоспу ім. Тімірязєва. Довідка потребує перевірки. Після надходження результатів перевірки можливо буде повернутися до питання про призначення пенсії. Необхідно надати довідку про реорганізацію підприємства, яке зробило запис про виправлення ім`я на титульній сторінці трудової книжки, для підтвердження записів трудової книжки. Також, у вказаному рішенні повідомлено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 років до 21 року. Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 046450003835 на дату звернення 20.04.2023 страховий стаж позивача становить 17 років 1 місяць 4 дні, до якого зараховано наступні періоди: з 14.11.1977 по 21.11.1979 2 роки 0 місяців 8 днів; з 26.02.1980 по 07.05.1980 0 років 2 місяці 12 днів; з 15.07.1980 по 16.12.1981 1 рік 5 місяців 2 дні; з 22.10.1986 по 14.01.1993 6 років 2 місяці 23 дні; з 01.03.1993 по 01.04.1997 4 роки \~1 місяць 1 день; з 02.01.2000 по 31.03.2000 0 роки 3 місяці 0 днів; з 01.04.2000 по 29.03.2002 1 рік 11 місяців 29 днів; з 01.10.2002 по 31.10.2002 0 років 1 місяць 0 днів; з 16.11.2002 по 01.09.2003 0 років 9 місяців 16 днів; з 01.10.2003 по 03.10.2003 0 років 0 місяців 3 дні. Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії та не зарахуванням до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 10.02.1983 року по 07.03.1986, позивач звернувся до суду із даним позовом. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України). Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин). За змістом статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. Статтею 1 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років. Відповідно до частини другої статті 26 Закону №1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років. Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу. За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV). Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637). Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17. У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо відмови у призначенні пенсії за віком та щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 10.02.1983 по 07.03.1986. Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року). Відповідно до п.п.5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою. З огляду на положення частини другої статті 56 Закону №1788-XII та пункту 5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, наявність у трудовій книжці колгоспника відомостей про трудову участь, прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання є обов`язковим, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується лише час роботи за фактичною тривалістю. Як вбачається з трудової книжки серії [NUMBER] від 29.02.1980, позивач з 10.02.1983 прийнятий в члени колгоспу імені [PERSON] трактористом та з 07.03.1986 звільнений з членів колгоспу (записи 5-6). В розділі «відомості про заохочення» (сторінки 34-35) трудової книжки наявні наступні записи про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в колгоспі, тобто кількість вироблених трудоднів: -за 1983 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 256, при встановленому мінімумі 250; -за 1984 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік 271; при встановленому мінімумі 270; -за 1985 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік 260; при встановленому мінімумі 280; -за 1986 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік 49; при встановленому мінімумі - 44. Вказані записи трудової книжки в частині спірного періоду оформлені у відповідності до вимог законодавства, містять номери та дати наказів про прийом та звільнення, записи про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в колгоспі завірені підписами уповноважених осіб та печатками підприємства. В якості підстави для відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача в колгоспі з 10.02.1983 по 07.03.1986 відповідачем в оспорюваному рішенні та у відзиві зазначено, що необхідно надати довідку про реорганізацію підприємства, яке зробило запис про виправлення ім`я на титульній сторінці трудової книжки для підтвердження записів трудової книжки, а довідка від 29.07.2022 ТОВ «Ранок-2017» потребує перевірки, оскільки не містить кутового штампу та номеру реєстрації. Отже, записи трудової книжки щодо спірного періоду не враховані відповідачем через відсутність документів про реорганізацію підприємства, яке зробило виправлення на титульній сторінці трудової книжки. Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки такі зауваження відповідача до трудової книжки є цілком безпідставними та жодним чином не обґрунтовані. Законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи. При цьому, обов`язок щодо заповнення трудових книжок, внесення виправлень покладено саме на роботодавця, а не працівника. Так, на момент заповнення трудової книжки позивача (29.02.1980) була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162). Відповідно до п.2.2 розділу 2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. В трудову книжку вносяться: дані про робітника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність. Пунктом п. 2.3. розділу 2 Інструкції №162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні повністю відповідати тесту наказу (розпорядження). З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) в трудову книжку про прийом на роботу, переводах на іншу постійну роботу і звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки під підпис в особовій картці (п.2.4. розділу 2 Інструкції). Згідно із п.2.11. розділу 2 Інструкції передбачено, що першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи печатка відділу кадрів), яким вперше заповнювалась трудова книжка. Відповідно до пункту 18 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. Аналогічні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки», за змістом пункту 4 якої відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. З наведених норм права слідує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17. За таких обставин, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист. При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині спірного періоду містять неправдиві або недостовірні \~відомості; в трудовій книжці містяться відомості про роботу позивача з 10.02.1983 по 07.03.1986 в колгоспі імені Тімірязєва трактористом, а також відомості про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, та вбачається, що позивач відпрацював в повному обсязі встановлений мінімум трудової участі в господарстві за рік протягом 1983 року, 1984 року та 1986 року. За 1985 рік відсутні відомості про поважність не виконання мінімуму за рік. Водночас, як уже зазначалось судом, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки трудової книжки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність заповнення титульної сторінки трудової книжки або внесення виправлень до неї. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи зарахувати періоди роботи позивача в колгоспі імені Тімірязєва з 10.02.1983 по 07.03.1986 до страхового стажу, відповідач діяв протиправно. За змістом частин першої, другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №046450003835 від 26.04.2023 прийняте відповідачем не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, тобто не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню. Щодо позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії, суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України). Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Як вбачається з матеріалів справи, спір стосується наслідків розгляду відповідачем заяви позивача від 20.04.2023 про призначення пенсії за віком у вигляді рішення від 26.04.2023 №046450003835, яке скасовано судом як протиправне. При цьому, судом зроблено висновок про неправомірність відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача в колгоспі імені [PERSON] з 10.02.1983 по 07.03.1986. Суд зазначає, обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, враховуючи дискрецію пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу, необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 20.04.2023 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи позивача в колгоспі імені [PERSON] з 10.02.1983 по 07.03.1986. Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі. Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення. Позовні вимоги в частині зобов`язати відповідача «нарахувати та виплатити пенсію» не підлягають задоволенню, оскільки фактично звернені на майбутнє. Позаяк, на час розгляду справи питання про призначення пенсії позивачу ще не вирішено. Водночас, судовому захисту підлягають лише реально порушені права. Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірності своїх \~дій (рішення) у спірних правовідносинах. Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цим адміністративним позовом у розмірі 1073,60 грн., підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

Резолютивна частина:
Адміністративний позов [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) № 046450003835 від 26.04.2023 про відмову у призначенні пенсії. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) зарахувати [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) до страхового стажу періоду його роботи в колгоспі імені Тімірязєва з 10.02.1983 по 07.03.1986. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) повторно розглянути заяву [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) від 20.04.2023 про призначення пенсії за віком із урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) за рахунок бюджетних асигнувань на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Результат: partial