Вид судочинства: commercial
Суддя: Петренко Наталія Едуардівна
Дата ухвалення: 2014-01-09 00:00:00+02

Обставини справи:
10.06.11р. між позивачем та відповідачем був укладений договір постачання № 142 (далі - Договір постачання), відповідно до умов п.1.1. якого, відповідач приймає на себе зобов'язання передати позивачу у власність товари, а позивач зобов'язується сплатити і прийняти вказаний товар. Відповідно до п.1.2. Договору постачання, найменування товару: бензин А-76 (80), А-92, А-95 Евро, дизельне пальне, газ. Пунктом 1.6. Договору постачання передбачено, що відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-карти) на отримання товару відповідно "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами" затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997. Згідно з п. 2.1. Договору постачання, товар вважається переданим відповідачем та прийнятим позивачем по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару згідно умов Договору. Відповідно до п. 3.1. Договору постачання, ціна 1 літра товару - згідно накладних на товар. Загальна сума договору становить 10 000 000,00 грн. (п. 3.2. Договору постачання). В п. 4.1. Договору постачання зазначено про те, що оплата товару здійснюється позивачем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача. Як зазначено в п. 4.2. Договору постачання, умовами оплати є 100% попередня оплата протягом одного банківського дня від дати рахунку. Пунктом 4.4. Договору постачання передбачено, що після оплати товару на протязі 5-ти робочих днів відповідач зобов'язаний передати позивачу, а позивач зобов'язаний отримати від відповідача довірчі документи (талони пластикові, паперові або паливні скретч - картки) на придбану кількість ПММ, як підтвердження здійснення оплати товару. Відповідно до п. 5.1. Договору постачання, строк поставки товарів - до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч - карт). В п. 5.2. Договору постачання передбачено місце поставки товарів: - передача позивачу товару за цим Договором здійснюється на АЗС шляхом заправки автомобілів позивача при пред'явленні довіреними особами позивача скретч-карт (п.5.2.1. Договору постачання); - скретч-карта є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об'єму і марки товару, після чого всі обов'язки сторін по погашених скретч-картах вважаються виконаними, та товар вважається переданим відповідачем - з моменту фактичної заправки автомобіля позивача певною кількістю товару, яка зазначена у карті, при цьому відповідач не може передати позивачу товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-карті (п.5.2.2. Договору постачання). Як зазначено в п. 6.3.1. Договору постачання, відповідач зобов'язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим Договором. У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність передбачену законодавством України та цим Договором (п.7.1. Договору постачання). Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п.10.1. Договору постачання). Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1. цього Договору та діє до 31.12.11р. (п.10.2. Договору постачання). Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору постачання позивачем були сплачені рахунки відповідача, а відповідачем видано скретч-картки на отримання дизельного палива, що підтверджують наступні документи: - рахунок № 1266 від 16.06.11р. на оплату за 32 000 л. дизельного палива у розмірі 312000,00 грн. (Т-1, а.с. 14), платіжне доручення № 1745 від 16.06.11р. на суму 312000,00грн. (Т-1, а.с. 15), накладна № 3087/102 від 17.06.11р. про отримання скретч-карти на 32 000 л. дизельного палива на загальну суму 312 000,00 грн. (Т-1, а.с. 16); - рахунок № 1275 від 17.06.11р. на оплату 25 845 л. дизельного палива у розмірі 251988,76 грн. (Т-1, а.с. 17), платіжне доручення № 1788 від 17.06.11р. на суму 251988,76грн. (Т-1, а.с. 18), накладна № 3103/102 від 20.06.11р. про отримання скретч-карти на 25 845 л. дизельного палива на загальну суму 251 988,76 грн. (Т-1, а.с. 19); - рахунок № 1292 від 20.06.11р. на оплату 26 545 л. дизельного палива у розмірі 258813,76 грн. (Т-1, а.с. 20), платіжне доручення № 1791 від 20.06.11р. на суму 258813,76грн. (Т-1, а.с. 21), накладна № 3113/102 від 20.06.11р. про отримання скретч-карти на 26 545 л. дизельного палива на загальну суму 258 813,76 грн. (Т-1, а.с. 22); - рахунок № 1314 від 21.06.11р. на оплату 19 950 л. дизельного палива у розмірі 194512,50 грн. (Т-1, а.с. 23), платіжне доручення № 1871 від 21.06.11р. на суму 194512,50грн. (Т-1, а.с. 24), накладна № 3136/102 від 22.06.11р. про отримання скретч-карти на 19 950 л. дизельного палива на загальну суму 194 512,50 грн. (Т-1, а.с. 25); - рахунок № 1316 від 21.06.11р. на оплату 22 360 л. дизельного палива у розмірі 218010,00 грн. (Т-1, а.с. 26), платіжне доручення № 1872 від 21.06.11р. на суму 218010,00грн. (Т-1, а.с. 27), накладна № 3140/102 від 22.06.11р. про отримання скретч-карти на 22 360 л. дизельного палива на загальну суму 218 010,00 грн. (Т-1, а.с. 28); - рахунок № 1353 від 23.06.11р. на оплату 22 635 л. дизельного палива у розмірі 220691,26 грн. (Т-1, а.с. 29), платіжне доручення № 1923 від 23.06.11р. на суму 220691,26грн. (Т-1, а.с. 30), накладна № 3156/102 від 23.06.11р. про отримання скретч-карти на 22 635 л. дизельного палива на загальну суму 220 691,26 грн. (Т-1, а.с. 31); - рахунок № 1354 від 23.06.11р. на оплату 22 975 л. дизельного палива у розмірі 224006,26 грн. (Т-1, а.с. 32), платіжне доручення № 1924 від 23.06.11р. на суму 224006,26грн. (Т-1, а.с. 33), накладна № 3158/102 від 23.06.11р. про отримання скретч-карти на 22 975 л. дизельного палива на загальну суму 224 006,26 грн. (Т-1, а.с. 34); - рахунок № 1448 від 04.07.11р. на оплату 38 975 л. дизельного палива у розмірі 380006,26 грн. (Т-1, а.с. 35), платіжне доручення № 2165 від 04.07.11р. на сум 380 006,26 грн. (Т-1, а.с. 36), накладна № 3259/102 від 05.07.11р. про отримання скретч-карти на 38 975 л. дизельного палива на загальну суму 380 006,26 грн. (Т-1, а.с. 37); - рахунок № 1522 від 08.07.11р. на оплату 33 335 л. дизельного палива у розмірі 325016,26 грн. (Т-1, а.с. 38), платіжне доручення № 2260 від 08.07.11р. на суму 325016,26грн. (Т-1, а.с. 39), накладна № 3289/102 від 06.07.11р. про отримання скретч-карти на 33 335 л. дизельного палива на загальну суму 325 016,26 грн. (Т-1, а.с. 40). Позивач звертає увагу суду на те, що по скретч-картам на загальний об'єм 36 620 л. позивачу було відмовлено у відпуску дизельного палива. Так, 23.07.12р. позивачем було направлено на адресу відповідача лист з вих. № 23/07-2012-Т із переліком скретч-карток загальним об'ємом 36 620 л. дизельного палива та з вимогою підтвердити можливість їх використання (Т-1, а.с. 41-43). 21.08.12р. відповідачем було надано позивачу відповідь з вих. № 823, відповідно до якої відповідач повідомив позивача про те, що вказані в переліку скретч-картки заблоковані, згідно з постановою слідчого СВ Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про накладення арешту на майно від 26.08.11р. (Т-1, а.с. 44). Як вважає позивач, вказана вище обставина не може бути підставою для невиконання відповідачем умов Договору постачання, оскільки дизельне паливо позивачем було оплачено в повному обсязі, кошти отримані відповідачем та у разі встановлення винних осіб в рамках розслідування кримінальної справи відповідач не позбавлений права на відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок скоєння протиправних дій. 06.11.12р. позивач направив на адресу відповідача претензію з вих. № 1035, відповідно до якої позивач просив розібратися із обставинами та здійснити обмін заблокованих скретч-карток загальним об'ємом 36 620 л. дизельного палива на діючи, а також наполягав на здійсненні поставки дизельного палива на суму проведеної передоплати (Т-1, а.с.178-188). Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи є лист з вих. № 38 від 12.01.12р., відповідно до якого відповідач просив позивача направити на його адресу копію накладних із зазначенням реєстру серійних номерів заблокованих скретч-карток для вирішення питання щодо розблокування скретч-карток (Т-1, а.с. 189-190). Як зазначає позивач, на вищевказаний лист 20.01.12р. позивачем направлено копії накладних та реєстр заблокованих талонів (Т-1, а.с. 192). Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача вартість недоотриманого дизельного палива у розмірі 357 045,00 грн. (9,75л. вартість 1 літра пального з ПДВ х 36 620 л. загальний об'єм заблокованих талонів). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, 3 % річних у розмірі 19 192,39 грн. Позивач пояснив, що нарахування процентів почав з дня винесення постанови слідчим СВ Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області - 26.08.11р. про накладення арешту на майно, за якою відповідач заблокував талони. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 376 237,39 грн. Відповідач заявлені позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити позивачу в їх задоволенні виходячи з наступного. Відповідач підтверджує той факт, що позивач на підставі рахунків сплати відповідачу 3550023,82 грн., а відповідач з дотриманням вимог законодавства видав уповноваженому представнику позивача товар на вказану суму, що підтверджують накладні (Т-1, а.с. 197-208) та довіреності на отримання цінностей (Т-1, а.с. 109-230). Але відповідач вважає, що позивачем не доведено того, що зазначені у переліку до позовної заяви скретч-картки були придбані в рамках Договору постачання, а не потрапили до позивача незрозумілим шляхом, а також в чому саме та за яким серійним номером картки відбулася відмова відповідача видати паливо. Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного. Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України). Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом. Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобов'язання (ч. 1 ст. 706 Цивільного кодексу України). Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови укладеного між сторонами Договору постачання та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення вартості недоотриманого дизельного палива у розмірі 357 045,00 грн. є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню оскільки: По-перше, як випливає з пунктів 2.1. 5.2.1., 5.2.2. Договору постачання, обов'язок відповідача з передачі товару вважається виконаним з моменту фактичного отримання на АЗС, шляхом заправки автомобілів позивача при пред'явлені довіреними особами покупця скретч-карт. Крім того, господарський суд бере до уваги той факт, що у випадку отримання палива за скретч-картками вони залишаються на АЗС й, відповідно, у випадку отримання палива за скретч-картками вони б не залишилися у позивача. Таким чином, суд вважає, що матеріалами справи доведено, що відповідач не виконав свої зобов'язання щодо передачі товару в кількості обумовленої в Договорі постачання, вартість якого в повному обсязі сплачена позивачем. По-друге, з урахуванням того, що на момент укладання сторонами Договору постачання облік виданих скретч-карток відповідачем не вівся, картки видавались за видатковою накладною за загальною кількістю пального, без переліку номерів карток, суд вважає безпідставним посилання відповідача на те, що позивач не довів одержання від відповідача за Договором постачання саме зазначених у матеріалах справи карток, оскільки емітентом карток зазначено саме відповідача й ним не надано доказів видачі позивачеві інших скретч-карток за якими відпущено пальне у спірному об'ємі, на спірну суму. Вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 19 192,39 грн. задоволенню не підлягають, оскільки ст. 625 ЦК України передбачено сплату трьох процентів річних від простроченої суми саме за прострочення виконання грошового зобов'язання. Статтею 536 Цивільного кодексу України визначено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У даному випадку ні Договором постачання сторонами не визначено розмір процентів за порушення зобов'язання, ні законом, ні іншим актом цивільного законодавства. Викладене є підставою для задоволення позову частково. Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Резолютивна частина:
Позов задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Авіас" (49044, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Гоголя, буд. 15-А, код ЄДРПОУ 32560942) на користь Приватного підприємства "Транс Логістик" (52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Теплична, буд. 27с, код ЄДРПОУ 34307753) вартості недоотриманого дизельного палива у розмірі 357045,00грн. (триста п'ятдесят сім тисяч сорок п'ять грн. 00 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 140,90 грн. (сім тисяч сто сорок грн. 90 коп.). В решті позовних вимог - відмовити. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Результат: partial