Вид судочинства: commercial
Суддя: Александрова Л.І.
Дата ухвалення: 2013-12-30 00:00:00+02

Обставини справи:
Як стверджує позивач, між ним та відповідачем-1 укладений договір оренди №12/04/2013/1 від 12 квітня 2013 р. (далі Договір, оспорюваний договір) на підставі якого позивач отримав від відповідача-1 в строкове платне користування наступне майно: - земельну ділянку загальною площею 7,1757 га; - закінчений будівництвом об'єкт: виробничий корпус (літ.А), загальною площею 28249,8 кв.м; адміністративно-побутовий корпус (літ.А1, над А1, а) загальною площею 1571,4 кв.м; котельна (літ.Б) загальною площею 337,3 кв.м; огорожа (літ.1); вимощення, бетонний майданчик (літ.1); - інше рухоме майно відповідно до балансової довідки б/н від "01" квітня 2013 року наданої Орендодавцем. За актом приймання-передачі майна від 19.04.2013 відповідач-1 передав позивачу вказане в договорі майно. Як зазначає позивач, па підставі вказаного Договору ним за адресою орендованого майна: вул. Першотравнева, буд. 79, м. Нова Каховка Херсонської області, здійснюється підприємницька діяльність з виробництва газобетонних блоків. Також стверджує, що за вказаною адресою знаходиться майно, яке належить позивачу на праві приватної власності, що було передано засновником до статутного фонду ТОВ "Бетон Таврії". Крім того, за твердженням позивача в результаті здійснення підприємницької діяльності ним виготовлено 3619,89 м3 газобетонних блоків. Посилаючись на те, що працівниками та представниками відповідачів починаючи з 23.09.2013 р. чиняться перешкоди у користуванні належним йому майно позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Статтею 391 Цивільного кодексу України, на яку в позовній заяві посилається позивач як на підставу своїх вимог, передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. Згідно статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Статтею 34 ГПК України визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підтвердження вчинення відповідачами перешкод в користуванні позивачем майном позивачем надані суду: акти про не допуск до майна від 27.09.2013 р., від 30.09.2013 р., від 01.10.2013 р., від 02.10.2013 р., від 03.10.2013 р., від 04.10.2013 р., від 07.10.2013 р., від 08.10.2013 р.; акт про не допуск на підприємство та невидачу документів від 26.09.2013 р. Крім того, позивач зазначає, що він звертався до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення відповідачами щодо нього протиправних дій направлених на рейдерське захоплення. В підтвердження надав копії листа прокуратури м. Нова Каховка Херсонської області 53 р вих13 від 02.10.2013 р., листа Генеральної прокуратури України №06/1р від 07.10.2013 р., заяви №1/23/08 від 23.09.2013 р. поданої до Генеральної прокуратури України, заяви №30/09-2 від 30.09.2013 поданої начальнику Новокаховського МВ УМВС України у Херсонській області та прокурору м. Нова Каховка. Вказані докази на переконання суду також не можуть підтверджувати вчинення відповідачами перешкод в користуванні позивачем майном з огляду на положення ч. 2 ст. 34 та частини 3 статті 35 ГПК України згідно якої обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені є вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили. Суд дослідивши надані позивачем докази зазначає, що вони не є доказами у відповідності до ст.ст. 33, 34 ГПК України, вчинення відповідачами дій направлених на перешкоджання позивачу використовувати майно, оскільки з них не вбачається ким їх складено. Так, в актах про не допуск до майна в графі "Директор ТОВ "Бетон-таврії", в графі "Головний ТОВ "Бетон-таврії" та в графі "Ліквідатор ТОВ "Бетон-таврії" містяться підписи невідомих осіб. Акт про не допуск на підприємство та невидачу документів від 26.09.2013 р. складений лише за участю представників позивача без залучення сторонніх осіб, зокрема й відповідачів. Крім того, в прохальній частині позовної заяви взагалі не зазначено місцезнаходження майна відносно якого позивач просить усунути перешкоди в користуванні. При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 391 ЦК України, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З викладеної норми слідує, що власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов). Із зазначеним позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна. Негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння. Проте, як слідує з позовної заяви, позивач стверджує, що майно, яке належить йому на праві власності знаходиться у відповідача-1, у зв'язку з чим позивач позбавлений права володіти ним. Отже, вимоги позивача не можуть бути захищені в обраний ним спосіб шляхом усунення перешкод в користуванні спірним майном. Належним способом захисту прав позивача може бути пред'явлення віндикаційного позову про витребування майна з чужого незаконного володіння. Враховуючи наведене суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Бетон-таврії", у зв'язку з чим в задоволенні позову має бути відмовлено. При розгляді зустрічних позовних вимог про визнання недійсним договору оренди №12/04/2013/1 від 12 квітня 2013 р. судом встановлено наступне. Оспорюваний договір від імені ТОВ "Завод будівельних матеріалів №1" підписаний директором І.Ю. Вінником. Як встановлено статтею 139 ГК України майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів. Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів. Основними фондами виробничого і невиробничого призначення є будинки, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий інвентар і приладдя, господарський інвентар та інше майно тривалого використання, що віднесено законодавством до основних фондів. Оборотними засобами є сировина, паливо, матеріали, малоцінні предмети та предмети, що швидко зношуються, інше майно виробничого і невиробничого призначення, що віднесено законодавством до оборотних засобів. Коштами у складі майна суб'єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства. Товарами у складі майна суб'єктів господарювання визнаються вироблена продукція (товарні запаси), виконані роботи та послуги. Особливим видом майна суб'єктів господарювання є цінні папери. Згідно статті 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому. Враховуючи, що предметом оспорюваного договору є будинки, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий інвентар і приладдя, господарський інвентар та інше майно тривалого використання (майно), які необхідні позивачу при здісненні виробничої діяльності, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому, таке майно є активами підприємства. Відповідно до положень статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Пунктом 10.1. Статуту позивача, який кореспондується з положеннями статті 58 Закону України "Про господарські товариства", встановлено, що Вищим органом Товариства є Загальні збори Засновників (Учасників) Товариства (далі - Збори Засновників (Учасників). Згідно підпункту 15 пункту 10.3. Статуту позивача до виключної компетенції Зборів Засновників (Учасників) належить надання попередньої згоди на відчуження будь-яких активів Товариства, якщо таке відчуження не передбачено річним Бізнес-Планом Товариства. У пункті 10.11. Статуту позивача зазначено, що виконавчим органом товариства, який здійснює керівництво поточною діяльністю товариства, є генеральний директор. Відповідно до абзаців 9, 14, 15 п. 10.12. Статуту позивача до повноважень генерального директора товариства належить: розпорядження майном та грошовими коштами товариства з урахуванням положень зазначених у пунктах 15), 16), 17), 18), 19) п. 10.3. цього Статуту; видача від імені Товариства довіреності; підписання без довіреності від імені Товариства договорів (угод, контрактів), в тому числі зовнішньоекономічних, з урахуванням положень зазначених у пунктах 15), 16), 17), 18), 19) п. 10.3. цього Статуту. Враховуючи положення підпункту 15 пункту 10.3., абзаців 9, 14, 15 п. 10.12. Статуту позивача, укладати договори (угоди, контракти) щодо відчуження будь-яких активів Товариства належить до повноважень Генерального директора або за виданою ним довіреністю іншій особі за умови надання попередньої згоди на таке відчуження загальними зборами ТОВ "Завод будівельних матеріалів №1" якщо таке відчуження не передбачено річним Бізнес-Планом Товариства. В матеріалах справи відсутні докази затвердження бізнес-плану ТОВ "Завод будівельних матеріалів №1" на 2013 рік загальними зборами вказаного товариства, а також докази надання попередньої згоди на відчуження будь-яких активів ТОВ "Завод будівельних матеріалів №1". Враховуючи наведене, директор ТОВ "Завод будівельних матеріалів №1" не мав відповідних повноважень на відчуження активів підприємства. Більше того, рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 липня 2013 року у справі №661/2685/13-ц встановлено, що Вінник І.Ю. з 03.03.2013 р. звільнений з посади генерального директора ТОВ "Завод будівельних матеріалів №1" на підставі рішення загальних зборів вказаного підприємства від 22.02.2013 р. Згідно ч. 4 ст. 35 ГПК України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору. Як встановлено частиною 1 статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Приймаючи до уваги викладене, ТОВ "Завод будівельних матеріалів №1" в особі Вінник І.Ю. не мало повноважень на відчуження активів без попередньої згоди загальних зборів, а отже не мало повноважень на укладення оспорюваного правочину. При цьому статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Проте як встановлено судом наступного схвалення загальними зборами ТОВ "Завод будівельних матеріалів №1" оспорюваного договору купівлі-продажу не відбулось. Крім того, між ТОВ "Завод будівельних матеріалів №1" та ПАТ "Альфа-Банк" укладений іпотечний договір №91/09 від 02.03.2009 р. в редакції Договору про внесення змін та доповнень №1 від 22.04.2011 р., згідно умов якого відповідач-1 у забезпечення виконання зобов'язання передав ПАТ "Альфа-Банк" у іпотеку нерухоме майно, а саме майно, що в подальшому передано в оренду позивачу на підставі оспорюваного договору. У пункті 4.4.2.6. Іпотечного договору сторони встановили обов'язок ТОВ "Завод будівельних матеріалів №1" без попередньої письмової згоди іпотекодержателя ПАТ "Альфа-Банк" жодним чином не відчужувати, не обтяжувати та не передавати об'єкт та/або його частини та земельну ділянку третім особам, зокрема, не продавати його, не передавати в користування (найм, оренду, лізинг, позичку). Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Матеріали справи не містять документального підтвердження надання згоди ПАТ "Альфа-Банк" на передачу в оренду майна належного ТОВ "Завод будівельних матеріалів №1". Отже, в порушення умов п. 4.4.2.6. Іпотечного договору та вимог ч. 3 ст. 9 Закону України "Про іпотеку" оспорюваний договір оренди укладений за відсутності згоди іпотекодержателя. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, суд приймаючи до уваги, що оспорюваний договір оренди підписаний з боку позивача неуповноваженою особою та не був схвалений в подальшому позивачем, дійшов до висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог про визнання цього договору недійсним. Заперечення позивача проти зустрічних позовних вимог з посиланням на рішення загальних зборів учасників ТОВ "Завод будівельних матеріалів №1" від 12.04.2013 р. за №12/04/2013/1 як доказ погодження оспорюваного договору оренди не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне. Як свідчать матеріали справи, надане рішення є неналежним доказом, оскільки рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 22.09.2010р. на підставі якого компанію "Навітель Лімітед" було виключено зі складу засновників ТОВ "Завод будівельних матеріалів №1" скасовано рішенням апеляційного суду Херсонської області від 05.03.2013р. у справі №22-Ц/791/1138/2013, при цьому, ухвалою апеляційного господарського суду Херсонської області від 15.04.2013р. було допущено поворот виконання рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 22.09.2010р., в порядку якого Державного реєстратора виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області зобов'язано скасувати реєстраційний запис №15019990017001380 від 06.03.2013р. щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу. Таким чином, рішення Загальних зборів учасників ТОВ "Завод будівельних матеріалів №1" від 12.04.2013 р. за №12/04/2013/1 є неправомочним та підписаним особою, яка не є учасником ТОВ "Завод будівельних матеріалів №1". Заперечення третьої особи проти зустрічного позову, які фактично ґрунтуються на обставинах, що виникли внаслідок виконання рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 22.09.2010р., не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вказане рішення скасоване рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 05.04.2013 р. у справі №22-Ц/791/1138/2013. Судові витрати по сплаті судового збору за первісним та зустрічним позовом покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Резолютивна частина:
1. В задоволенні первісного позову відмовити. 2. Зустрічний позов задовольнити. 3. Визнати недійсним договір оренди №12/04/2013/1 від "12" квітня 2013 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальності "Завод Будівельних Матеріалів №1" (ід. код 35115625, юридична адреса: 01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Софіївська, будинок 10, приміщення 4; місцезнаходження: 74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Першотравнева, 79) та товариством з обмеженою відповідальністю "Бетон-таврії (ід. код 37171236, 74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Першотравнева, 79). 4. Стягнути з товариством з обмеженою відповідальністю "Бетон-таврії (ід. код 37171236, 74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Першотравнева, 79; адреса для листування: 74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Ентузіастів, 1) на користь товариства з обмеженою відповідальності "Завод Будівельних Матеріалів №1" (ід. код 35115625, юридична адреса: 01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Софіївська, будинок 10, приміщення 4; місцезнаходження: 74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Першотравнева, 79) - 1147 (одну тисячу сто сорок сім) грн. витрат по сплаті судового збору. 5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили. Повне рішення складено 31.12.2013 р. Суддя Л.І. Александрова

Результат: granted