Вид судочинства: administrative
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. Заявлені позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач, починаючи з 03 квітня 2016 року отримує пенсію, призначену на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (за Списком №2) (далі - Закону України № 1788-XII). 26 серпня 2020 року, по досягненню 60-річного віку, [PERSON] звернувся до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області із заявою про призначення йому пенсії на підставі статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" (далі - Закон України № 1058-IV). Однак, 03 вересня 2020 року відповідачем прийнято рішення №905090807664, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на загальних підставах відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із призначенням йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з більш раннього віку. З такими діями позивач не погоджується, оскільки, на його переконання, первісно пенсію було призначено у відповідності до Закону України № 1788-XII (на пільгових умовах по Списку № 2), який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсій, а тому він має право на призначення пенсії за віком на загальних підставах, відповідно до Закону України № 1058-IV. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 24 листопада 2020 року представником відповідача подано відзив, в якому заперечувалося проти заявленого позову, та оригінал пенсійної справи № 807664. В обґрунтування правомірності дій органу Пенсійного фонду зазначається, що пенсія за віком, призначена позивачеві на пільгових умовах за списком №2 не є окремим видом пенсійної виплати, а є різновидом умов пільгового пенсійного забезпечення для можливості дострокового призначення пенсії за віком. Тобто, призначення даного виду пенсійного забезпечення має на меті встановлення права для особи на більш ранній вихід на пенсію за віком, як це передбачено загальними нормами. Пунктом 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено можливість проведення перерахунку пенсії шляхом переведення з одного виду пенсії на інший з дня подання відповідних документів. Проте, перерахунки пенсій щодо зміни умов призначення одного і того ж виду пенсії чинним законодавством не передбачено. У позивача відсутні підстави для призначення інших видів пенсії - по інвалідності або в разі втрати годувальника. Відтак, для проведення перерахунку його пенсії шляхом зміни умов призначення пенсії за віком з пільгових на загальні умови, законні підстави відсутні. Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне. [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 03 квітня 2016 року та отримує пенсію, призначену на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (за Списком №2). 26 серпня 2020 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», оскільки досягнув 60-річного віку. За результатами розгляду даної заяви, 03 вересня 2020 року відповідачем прийнято рішення №905090807664, яким [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії за віком на загальних підставах у зв`язку із призначенням йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком№2 з більш раннього віку. Вважаючи відмову в призначенні пенсії за віком на загальних підставах протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом. Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного. Статтею 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника. За рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата. Відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Згідно положень пункту «б» статті 13 Закону України № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Судом встановлено, що позивач скористався правом на призначення пенсії на пільгових умовах як особа, що набула стажу на роботі з особливо шкідливими умовами праці за Списком № 2 і досягла встановленого статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віку, коли останньому призначено трудову пенсію за віком на пільгових умовах Відповідно до статті 26 Закону України № 1058-IVособи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. 26 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на підставі вищевказаної статті, оскільки вважав, що набув таке право вперше, адже первісно пенсію було призначено у відповідності до Закону України № 1788-XII (на пільгових умовах по Списку № 2), який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсій . Нормами статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. Відповідно до частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV державне переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. З аналізу наведених норм слідує, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені статтею 9 Закону України № 1058-IV. Виходячи з вищевикладеного, суд доходить до висновку, що в даному випадку переведення з одного виду пенсії на інший відсутнє, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є різновидом пенсії за віком, зі зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком повторно у зв`язку із досягненням загального пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України № 1058. Аналогічні правові висновки викладені Верховних Судом у постанові №336/368/16-а від 20 березня 2020 року та постанові №316/358/17 від 17 липня 2019 року. Стосовно аргументів позивача, що призначення вказаних пенсій здійснюється на підставах та в порядку, що передбачені різними Законами, а тому відмова відповідача, викладена в рішенні №905090807664 є протиправною, суд зазначає наступне. Згідно преамбули Закону України № 1058-IV, він розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Відповідно до п. 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списками № 1, № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України в питаннях пенсійного забезпечення мають пільгу, яка виражається у зниженні пенсійного віку, проте, вид пенсії, що їм призначається - це пенсія за віком, яка згідно вищенаведених положень законодавства призначається, перераховуються та виплачується у відповідності з положеннями Закону № 1058. Таким чином, суд доходить висновку, що, оскільки [PERSON] вже отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка є різновидом пенсії за віком, підстави для призначення чи переведення позивача на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутні, а тому підстав для визнання протиправним рішення відповідача №905090807664 немає. Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Резолютивна частина:
В задоволенні адміністративного позову відмовити. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Позивач - [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ). Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, код ЄДРПОУ 13322403). Рішення у повному обсязі виготовлене 04.01.2021 року. Суддя Бошкова Юлія Миколаївна

Результат: denied