Вид судочинства: civil
Суддя: Кондрацька Н. М.
Дата ухвалення: 2020-01-03 00:00:00+02

Обставини справи:
Представник [PERSON] та [PERSON] адвокат Заінковська В.В. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрований відповідач, який не проживає в ній більше трьох років, комунальні послуги не сплачує, виселився з квартири добровільно, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив та станом на сьогодні проживає у власному будинку, що належить йому на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS] . Позивачі змушені сплачувати комунальні платежі за відповідача. Просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.11.2019 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До початку судового засідання представник позивачів адвокат Заінковська В.В. подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала заявлені вимоги і просила їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подав. Представник Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.07.2019 [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/3 частина вищевказаної квартири, а [PERSON] - 2/3 частини квартири. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.07.2019 [PERSON] є власником 21/50 частини будинку [ADDRESS] . Згідно із довідкою комітету самоорганізації населення мікрорайону населення мікрорайону «Дахнівський» від 13.06.2018 № 388, [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , а проживає по [ADDRESS] . Як вбачається з акту опитування сусідів від 24.07.2019, засвідченим Головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Дахнівський» [PERSON], [PERSON] , [INFO] з 2014 року по даний час не проживає в квартирі [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16 грудня 2016 року у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року передбачено, що частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11 сформульована правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв`язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає більше трьох років, суд приходить до висновку, що останнього слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з подальшим зняттям його з реєстрації за вказаною адресою.

Резолютивна частина:
Позовні вимоги представника [PERSON] (проживає по [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) та [PERSON] (проживає по [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) адвоката Заінковської Вероніки Віталіївни до [PERSON] (проживає по [ADDRESS] ; номер і серія паспорту та реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах справи відсутні), третя особа: Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради (місцезнаходження: м. Черкаси, вул.. Б. Вишневецького 36; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38764723) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити. Визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Повний текст судового рішення складено 02.01.2020. Головуючий: Н. М. Кондрацька

Результат: granted