Вид судочинства: criminal
Суддя: Дацюк О. І.
Дата ухвалення: 2020-01-03 00:00:00+02

Обставини справи:
Відповідно до обвинувального акту [PERSON] обвинувачується у скоєнні злочину за наступних обставин. 19.07.2016 р. приблизно о 14.30 годині [PERSON] , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись біля будинку [ADDRESS] , підійшов до малолітнього [PERSON] , [INFO] , лівою рукою вхопив його за шию, таким чином утримуючи дитину, умисно наніс потерпілому два удари долонею правої руки в потиличну область голови та обома руками штовхнув [PERSON] , від чого останній впав на лівий бік тулубу на асфальтовану доріжку, чим спричинив малолітньому потерпілому [PERSON] згідно висновку експерта Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судової медичної експертизи» № 3376 від 21.07.2016 р. струс головного мозку, крововилив в потиличній області, садна в потиличній області зліва, в області лівого передпліччя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я. Дії [PERSON] кваліфіковані за ст. 125 ч. 2 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я. В судовому засіданні обвинувачений [PERSON] вину у скоєнні злочину не визнав, про обставини справи пояснив, що 19.07.2016 року він разом із дружиною близько 15.00 години поїхали з дому, їх малолітній син [PERSON] , 2007 року народження, залишався біля будинку. Невдовзі [PERSON] зателефонував батьку, плакав та казав, що його побили. Повернувшись у двір будинку, [PERSON] побачив, що його син [PERSON] сидить біля під?їзду та плаче, біля нього лежить його пошкоджений велосипед, а на сині були наявні видимі тілесні пошкодження. В цей же час [PERSON] побачив [PERSON] та [PERSON] біля сьомого під?їзду будинку та разом з дружиною побіг за ними, але вони тікали на велосипедах. [PERSON] наздогнав [PERSON] та зняв його з велосипеда, але будь-яких ударів йому не наносив. Потім вони повернулись до сина та [PERSON] розповів, що він катався на велосипеді, коли до нього стали образливо чіплятись [PERSON] та [PERSON] , яку були старші за віком. Далі [PERSON] вдарив по велосипеду [PERSON] та останній впав, після чого [PERSON] утримував [PERSON] , а [PERSON] двічі його вдарив. На запитання [PERSON] чому останній побив його сина, [PERSON] нічого не оспорював. Тоді [PERSON] утримував [PERSON] за плечі ззаду та вказав [PERSON] , щоб той також вдарив [PERSON] як той його. [PERSON] вдарив [PERSON] один чи два рази, але куди саме влучив не пригадує. Далі [PERSON] побіг до своєї бабусі, яка мешкає в четвертому під?їзді, а [PERSON] зателефонувала до поліції. Десь за 3-5 хвилин приїхали поліцейські, які спілкувались із [PERSON] , який при цьому не заперечував того, що побив [PERSON] . До медичного закладу з приводу тілесних ушкоджень у [PERSON] не звертались, подали до Шевченківського ВП заяву про спричинення тілесних ушкоджень малолітньому [PERSON] , але відповіді не отримали та не оскаржували бездіяльність працівників поліції щодо невнесення відомостей до ЄРДР, вважаючи конфлікт вичерпаним. Також [PERSON] пояснив, що [PERSON] останнім часом поводиться агресивно, кидається камінням у місцевих дітей, б?є тих, хто слабший, забирає сумки та інші речі, у зв?язку з чим сусіди неодноразово звертались до поліції, але фактично будь-яких заходів не застосовувалось. Також [PERSON] та інші мешканці звертались і до матері [PERSON] - [PERSON] та бабусі [PERSON] , але останні також не вчиняли будь-яких заходів для припинення такої поведінки [PERSON] . Наполягаючи, що будь-яких ударів [PERSON] не наносив, а лише зняв його з велосипеда та тримав за плечі, після подій жодних тілесних ушкоджень на [PERSON] не було, просив себе виправдати. Судом в ході судового розгляду досліджені усі докази сторони обвинувачення та захисту, які сторони кримінального провадження вважали за потрібне надати. Потерпілим, законним представником потерпілого та представником потерпілого доказів суду не надавалось. Так, судом, окрім допиту обвинуваченого, допитано потерпілого, свідків обвинувачення та захисту, експертів, досліджені письмові докази та висновки експерта. Інших доказів сторонами кримінального провадження, потерпілим, законним представником та представником потерпілого суду не надавалось, про існування таких учасники кримінального провадження не повідомляли. Неповнолітній потерпілий [PERSON] , допитаний в присутності законного представника матері [PERSON] , та педагога [PERSON] пояснив, що десь влітку 2016 року, точної дати він не пригадує, він разом із [PERSON] гуляли біля будинку. Також біля будинку катався [PERSON] . Оскільки [PERSON] вигукнув їм: «Бомжи», у них виник конфлікт, [PERSON] та [PERSON] сміялись з приводу якогось напису на велосипеді [PERSON] , потім [PERSON] кинув [PERSON] в кущі. Коли приїхали [PERSON] та [PERSON] , то [PERSON] долонею руки вдарив [PERSON] по потилиці, а потім підізвав [PERSON] , якому сказав: «Давид, будешь бить его, как он тебя». [PERSON] вдарив [PERSON] в живіт та по руці, по голові ударів не наносив. Далі [PERSON] пішов до бабусі, а згодом приїхали поліцейські, яким [PERSON] розповів що трапилось та обіцяв більше нікого не чіпляти. Після того [PERSON] ще деякий час гуляв у дворі, а потім пішов до бабусі. Вночі у нього боліла голова та була блювота, тому наступного дня мати відвезла його до лікарні, де він перебував певний час, а потім вони поїхали на відпочинок на море до м. Бердянськ. Під час відпочинку [PERSON] нормально почувався, до медичних закладів не звертався та не лікувався, вже після повернення мати відвела його до судово-медичної експертизи, де якась жінка його оглянула. Свідок [PERSON] пояснила, що є дружиною [PERSON] та матір?ю [PERSON] . Певний час вони з [PERSON] дружили, але останнім час [PERSON] став ображати дітей, кидався в них камінням, бити слабших за нього, у зв?язку з чим батьки звертались до [PERSON] , але вона заходів до сина не вживала, також сусіди звертались з заявою до поліції, однак, також заходів вжито не було. 19.07.2016 року свідок разом із [PERSON] поїхали у справах, а [PERSON] залишився гуляти біля під?їзду. Десь за 20 хвилин [PERSON] зателефонував та вказав, що його побили [PERSON] та [PERSON] , після чого [PERSON] та [PERSON] одразу повернулись. Під?їхавши до будинку, свідок побачила, що [PERSON] сидить біля під?їзду та плаче, а [PERSON] та [PERSON] , побачивши їх автомобіль, тікають. [PERSON] погналась за [PERSON] , але не наздогнала його, а [PERSON] побіг за [PERSON] . Коли свідок повернулась, то побачила, як [PERSON] утримує [PERSON] ззаду за плечі, а [PERSON] наносить [PERSON] удари, 3 або 4. Після цього [PERSON] зателефонувала [PERSON] , повідомивши про конфлікт, але [PERSON] вказала, що приїздити не збирається. В цей час [PERSON] бігав неподалік та викрикував погрози вбити [PERSON] , після чого [PERSON] зателефонувала до поліції. Коли приїхали поліцейські, вони розмовляли з [PERSON] , який у свою чергу визнавав, що побив [PERSON] , але обіцяв, що такого більше не повториться, внаслідок чого [PERSON] вирішила не звертатись до поліції з приводу побиття сина. Після бесіди поліцейські поїхали, а [PERSON] ввечері цього дня гуляв у дворі та добре почувався. У [PERSON] були гематоми та синці, але до медичного закладу свідок із сином не зверталась. Також внаслідок подій був пошкоджений велосипед [PERSON] та розбита колонка. 23.07.2016 року [PERSON] побачила, що у соціальній мережі «ВКонтакте» на сторінці [PERSON] з`явились фотографії з зображенням [PERSON] на відпочинку у м. Бердянськ. Свідок [PERSON] пояснила, що є бабусею [PERSON] 19.07.2016 року вона перебувала на кухні у своїй квартирі, коли почула шум у дворі. Свідок виглянула у вікно квартири, яка розташована на 4 поверсі четвертого під?їзду, та побачила, як біля сьомого під?їзду [PERSON] тримає [PERSON] за голову руками, після чого свідок вийшла на двір, де стояли [PERSON] та [PERSON] , які розповіли їй про конфлікт. При свідку [PERSON] ударів ніхто не наносив. [PERSON] зателефонувала доньці [PERSON] , а Бодарі викликали поліцію. Після приїзду поліцейські поспілкувались з усіма, вказували [PERSON] , що так робити не можна. Того дня [PERSON] ночував в квартирі у свідка, яка мешкає в тому ж будинку, але в іншій квартирі ніж [PERSON] . [PERSON] ввечері поскаржився, що у нього болить голова, та свідок дала йому аспаркам та настоянку валеріани. 20.07.2016 року мати [PERSON] відвела його до лікарні, потім вони попрямували до бюро судово-медичної експертизи, а потім [PERSON] був в обласній дитячій лікарні. З лікарні [PERSON] забрала сина під свою відповідальність, бо вони мали путівки на море, де відпочивали десять днів. Допитаний в присутності педагога [PERSON] неповнолітній свідок [PERSON] , [INFO] , пояснив суду, що деякий час він дружив з [PERSON] , але потім [PERSON] почав курити та вживати алкогольні напої, став ображати [PERSON] , а також бити інших дітей, кидався в них камінням та обзивав. 19.07.2016 року [PERSON] катався на велосипеді у дворі будинку, коли [PERSON] та [PERSON] почали до нього чіплятись та обзивати. Далі [PERSON] штовхнув велосипед, внаслідок чого [PERSON] впав та вдарився. Далі [PERSON] схопив [PERSON] за руки та, завівши їх назад, утримував, а [PERSON] його бив. Після цього [PERSON] зателефонував батькам, які невдовзі повернулись. [PERSON] наздогнав [PERSON] та, покликавши сина, вказав йому: «Бей его, как он тебя». [PERSON] вдарив [PERSON] один раз в живіт, а потім по плечу та по голові. Потім [PERSON] відійшов до іншого під?їзду та почав кричати, що коли батьків на буде, то він вб?є [PERSON] , після чого приїхали поліцейські, які розмовляли із [PERSON] . Внаслідок дій [PERSON] у [PERSON] були синці на животі, а також боліла рука, яку тримав [PERSON] . Неповнолітній свідок [PERSON] , допитаний в присутності законного представника матері [PERSON] та педагога [PERSON] , пояснив, що того дня гуляв разом із [PERSON] біля будинку останнього. У них виник конфлікт із [PERSON] , в ході якого [PERSON] вдарив по велосипеду [PERSON] , а [PERSON] вдарив [PERSON] в живіт, після чого [PERSON] штовхнув [PERSON] . Потім [PERSON] та [PERSON] катались ще деякий час, поки не приїхали батька [PERSON] , та [PERSON] , злякавшись, поїхав звідти, а повернувшись хвилин за 20, побачив [PERSON] , на голові у нього було садно. [PERSON] вказав, що [PERSON] вдарив його в живіт, а [PERSON] дав йому запотиличника. Приблизно через два дні [PERSON] бачив [PERSON] , про те, що [PERSON] лікувався, він не розповідав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 2016 році він працював водієм, того дня привіз хліб до магазину «Смак», перебував біля будинку [ADDRESS] бригади, вивантажував товар, коли побачив, як [PERSON] та [PERSON] стягують з велосипеда [PERSON] , а [PERSON] казав: «Отстаньте от меня». Свідок зробив [PERSON] та [PERSON] зауваження та продовжив працювати. Через деякий час свідок вийшов з магазину та побачив, що у дворі стоять поліцейські, [PERSON] , його бабуся [PERSON] , [PERSON] разом із матір?ю. [PERSON] підійшов та запитав, що трапилось, на що йому вказали, що поліцію викликати через те, що [PERSON] та [PERSON] побили [PERSON] . [PERSON] стояв заплаканий, на коліні у нього був синець. [PERSON] зателефонувала [PERSON] , однак, остання відмовилась приїздити. Поліцейські пропонували батькам [PERSON] написати заяву до поліції, а [PERSON] в присутності поліцейських вибачався перед [PERSON] та обіцяв, що більше такого не робитиме. Того дня свідок бачив [PERSON] на вулиці десь о 19.00-20.00 годині, останній на стан здоров?я не скаржився. Щодо [PERSON] свідок повідомив, що на його поведінку часто скаржаться сусіди, останній б?є дітей, забирає у дітей сумки, одного разу при свідку забіг до магазину, відкрив кран баку для води «Кіссон» та побіг. З приводу поведінки [PERSON] мешканці звертались до його матері [PERSON] , до бабусі [PERSON] , а також до Шевченківського ВП, щоб вжили заходів. Свідок [PERSON] пояснив, що мешкає у квартирі [ADDRESS] (другий поверх 7 під?їзд). Влітку 2016 року приблизно о 15.00 годині почув якийсь шум з вулиці, виглянув та побачив як [PERSON] долонею руки дає запотиличника [PERSON] , потім підбіг [PERSON] та намагався також вдарити [PERSON] , але не влучив. Свідок вигукнув: «Что вы делаете?», на що мати [PERSON] пояснила, що [PERSON] побив її сина. Також свідок чув, що з приводу поведінки [PERSON] часто виникають конфлікти, оскільки останній б?є інших дітей та кидається камінням. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що мешкає у квартирі [ADDRESS] . Мешканці їх будинку неодноразово протягом вже кількох років скаржаться до Шевченківського ВП на поведінку [PERSON] , який описує стіни, знущається над тваринами, нецензурно лається, кидає в дітей камінням, забирає телефони, сумки та інші речі у дітей. Свідок [PERSON] суду повідомила, що мешкає в будинку [ADDRESS] , який розташований поряд з будинком [ADDRESS] бригади. Протягом останніх років у [PERSON] постійно виникають конфлікти з іншими дітьми, оскільки [PERSON] ображає інших дітей, забирає у них телефони та інші речі, ламає іграшки. Свідок неодноразово зверталась до матері [PERSON] , однак, остання усі звернення ігнорує, заходів до сина не вживає. На намагання поспілкуватись із самим [PERSON] , останній відповідає нецензурною лайкою. Свідок [PERSON] пояснила суду, що мешкає в будинку [ADDRESS] , який розташований поряд з будинком [ADDRESS] бригади. Деякий час тому її молодша сестра почала скаржитись на [PERSON] , який її побив, кидався камінням та потрапив у голову. [PERSON] поводиться агресивно, нецензурно лається. З приводу його поведінки мешканці звертались і до матері, однак, остання не звертає на це уваги, і до поліції з колективним зверненням. Оцінюючи у сукупності показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, суд вважає доведеним нанесення [PERSON] потерпілому [PERSON] одного удару долонею руки в потиличну частину голови, адже саме про це вказували як сам неповнолітній потерпілий [PERSON] , так і свідок [PERSON] . З показань самого обвинуваченого [PERSON] , потерпілого [PERSON] , свідка [PERSON] вбачається, що ще 2 чи більше ударів [PERSON] наносив неповнолітній [PERSON] в область живота та руки. Будь-яких доказів на підтвердження того, що обвинувачений [PERSON] наносив [PERSON] інші удари, штовхав його, стороною обвинувачення суду не надано. Також судом були досліджені в судовому засіданні письмові докази, надані стороною обвинувачення, стороною захисту, а також витребувані за клопотанням сторони захисту судом. Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (т. 1 а.с. 92) слідчим Шевченківського ВП 20.07.2016 року о 12.00 годині від [PERSON] прийнято усну заяву, в якій [PERSON] просила притягти до кримінальної відповідальності осіб, які 19.07.2016 року спричинили тілесні ушкодження її сину [PERSON] . Відповідно до вказаної заяви [PERSON] стверджувала, що фізичного насильства при скоєні злочину не застосовувалось, будь-яких тілесних ушкоджень нікому не заподіяно, та особу, яка вчинила кримінальне правопорушення вона впізнати не може та нікого у скоєнні злочину не підозрює. Зазначені твердження засвідчені [PERSON] особисто підписом на написом «составлено верно». Постановою слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] від 21.07.2016 року у кримінальному провадженні № 12016080080003315 від 20.07.2016 року за ст. 125 ч. 1 КК України призначено судову медичну експертизу, проведення якої доручено експертам ЗОБ СМЕ. Для дослідження експертам направлено [PERSON] . Відповідно до висновку експерта № 3376 (т. 1 а.с. 89) експертом [PERSON] на підставі постанови слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 21.07.2016 року у кримінальному провадженні № 12016080080003315 проведено судово-медичну експертизу [PERSON] . Як зазначено у висновку експерта, розпочато проведення експертизи 25.08.2016 року, закінчено 26.08.2016 року. З тексту висновку вбачається, що первісні відомості взяті експертом [PERSON] з висновку експерта [PERSON] № 2829 від 22.07.2016 року. За висновком експерта у [PERSON] виявлені струс головного мозку, крововилив з потиличній частині, садна в потиличній частині, в області лівого передпліччя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які спричинили тимчасовий розлад здоров?я. Ці пошкодження утворились від дії тупого (тупих) предметів, давність утворення пошкоджень не суперечить строку, вказаному особою, що освідується. Відповідно до висновку експерта № 3377Д (т. 1 а.с. 87) експертом [PERSON] на підставі постанови слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 21.07.2016 року у кримінальному провадженні № 12016080080003315 проведено судово-медичну експертизу [PERSON] . Як зазначено у висновку експерта, розпочато проведення експертизи 25.08.2016 року, закінчено 26.08.2016 року. З тексту висновку вбачається, що первісні відомості взяті експертом [PERSON] з висновків експерта [PERSON] № 2830Д від 22.07.2016 року та № 2829 від 22.07.2016 року. За висновком експерта виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження утворились не менш ніж від двох травматичних впливів. Взаєморозташування потерпілого та нападників в момент спричинення тілесних ушкоджень могло бути будь-яким за умови доступності відповідних ділянок тіла для нанесення ударів. Ухвалою суду від 11.03.2019 року за клопотанням захисника судом з КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» Запорізької обласної ради витребувані висновок експерта № 2829 та № 2830Д від 22.07.2016 року. КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» направлено до суду засвідчені копії вказаних висновків. Згідно з висновками експерта № 2829, № 2830Д (т. 2 а.с. 90, 93) експертом [PERSON] було проведено огляд [PERSON] , досліджено медичну картку та історію хвороби, але висновків експерт не зробила. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснила, що постанови слідчого про призначення експертиз у цьому кримінальному провадженню були передані їй. Вона оглянула дитину та виявила два садна та крововилив, що зафіксувала текстовим файлом на комп?ютері. Далі [PERSON] пішла у відпустку та будь-яких експертних висновків не робила. Висновки експертиз були підготовлені експертом [PERSON] . Чому було вирішено передати матеріали іншому експерту повідомити не може, адже до її компетенції вирішення таких питань не відноситься. Експерт [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що первісна та додаткова судово-медичні експертизи потерпілого [PERSON] проводились саме нею, у зв`язку з тим, що експерт [PERSON] яка проводила огляд потерпілого, перебувала у відпустці. При проведенні експертизи експерт обстеження потерпілого [PERSON] не проводила, особисто медичну документацію [PERSON] не досліджувала, а ґрунтувалась на відомостях, отриманих з архіву експертної установи. З листа начальника КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради від 21.03.2019 року вбачається, що судово-медичні експертизи були розпочаті експертом [PERSON] 22.07.2016 року, але у зв?язку з перебуванням експерта [PERSON] з 12.08.2016 року у відпустці, матеріали експертиз були передані керівнику структурного підрозділу для організації їх завершення. З наданої копії наказу № 303 в.о. начальника КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» від 17.08.2016 року вбачається, що у зв?язку з щорічною основною відпусткою [PERSON] завідувачці відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб [PERSON] наказано організувати завершення висновків експерта № 2829 та 2830Д. При оцінці\~доказів суд\~виходить з\~положень ст.\~337 КПК України, яка вказує, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, загальних принципів кримінального судочинства, положень статей 84, 85, 86, 89 КПК України та практики Європейського суду з прав людини. Так, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації", одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). З урахуванням вищевикладеного, суд в подальшому надає оцінку доказам у їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості та взаємозв`язку, та з урахуванням висловленої оцінки їх учасниками справи та заяви сторони захисту щодо недопустимості окремих з них. Зокрема, статями 84, 86 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Як вказує ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Оцінюючи висновки судово-медичної експертизи експерта [PERSON] суд виходить також з наступного. Відповідно до ст. 101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими. Якщо для проведення експертизи залучається кілька експертів, експерти мають право скласти один висновок або окремі висновки. Порядок призначення та проведення судово-медичних експертиз у кримінальному провадженні врегульовані КПК України, Законом України «Про судову експертизу» № 4038 від 25.02.1994 року, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, Інструкцією про проведення судово-медичної експертизи, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 р. № 6, Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. № 6. Статтею 3 Закону України «Про судову експертизу» в редакції, що діяла на момент призначення та проведення судово-медичних експертиз у цьому кримінальному провадженні, вказано, що судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження. До обов?язку судового експерта статтею 12 Закону України «Про судову експертизу» віднесений обов?язок провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок. Як вказує\~ст.\~13\~Закону України\~№ 4038\~незалежно від\~виду судочинства\~судовий експерт\~має право ознайомлюватися з матеріалами справи, що стосуються предмета судової експертизи, і подавати клопотання про надання додаткових матеріалів. Суб`єктами збирання доказів у кримінальному провадження статтею 93 КПК України визначені сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Пунктом 2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 експерту заборонено,\~зокрема,\~передоручати проведення\~експертизи іншій\~особі; самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно. Таким чином експерт, який не є стороною кримінального провадження, не наділений повноваженнями щодо збирання доказів, в тому числі і шляхом їх витребування. Усі докази, які підлягають дослідженню експертом, надаються експерту виключно тією особою, яка залучила експерта для проведення експертизи. Тож в даному випадку, оскільки судово-медична експертиза була призначена слідчим, тож виключно слідчий був уповноважений визначати не лише перелік питань, які підлягають вирішенню експертом, а і тих осіб, речі та документи, які мають бути досліджені експертом. Експерт має право керуватись виключно тими даними та досліджувати тільки ті докази, які йому надані стороною кримінального провадження. До повноважень експерта чинним законодавством не віднесено опитування осіб та з?ясування у них відомостей щодо часу, обставин та механізму отримання тілесних ушкоджень. Такі відомості мав отримати слідчий, наприклад шляхом проведення допиту потерпілого, проведення слідчого експерименту, тощо, з подальшим направленням відповідних протоколів експерту з зазначенням про це у постанові про призначення експертизи та відповідним формулюванням питань. Натомість слідчим не надавались експерту будь-які інші документи для проведення експертизи, зокрема, протокол допиту потерпілого або інших осіб. медична картка чи історія хвороби [PERSON] . З тексту постанов слідчого про призначення первісної та додаткової експертиз (т. 1 а.с. 93, 94) вбачається, що єдиним, що слідчий вважав за доцільне досліджувати для проведення судово-медичних експертиз, був безпосередньо сам потерпілий [PERSON] . З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що потерпілого [PERSON] до 06.09.2016 року не допитували, тож не зрозуміло звідки взялась інформація про дату та час отримання [PERSON] тілесних ушкоджень. Відповідно до положень ст. 290 ч. 12 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Сторона захисту стверджувала, що медична документація, яка досліджувалась експертом [PERSON] при проведенні судово-медичних експертиз, стороні захисту відкрита в установленому порядку не була, а сама документація, яка опинилась у експерта, та виступала первісними матеріалами при проведенні експертиз, отримана невідомо як, але очевидно у незаконний спосіб. Такі доводи сторони захисту стороною обвинувачення не спростовані та підтверджені в ході судового розгляду в повній мірі. Так, будь-яких відомостей про те, ким саме, на підставі чого та за яких саме обставин у розпорядженні експерта [PERSON] опинились амбулаторна картка [PERSON] та історія його хвороби, суду стороною обвинувачення не надано. У відповідності до положень ст. 162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать, зокрема, відомості, які можуть становити лікарську таємницю. Відповідно до ст. 39-1, 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801 пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків. З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що слідчий або прокурор з клопотанням до слідчого судді про надання тимчасового доступу до документів, а саме до медичної документації щодо [PERSON] не звертались, такого дозволу в установленому порядку не отримували. Відсутні і відомості про те, що така картка надавалась законним представником неповнолітнього потерпілого або нею надавалась згода на дослідження документації, яка містить лікарську таємницю. Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 р. N 6 передбачено, що судово-медична експертиза проводиться згідно з постановою особи, що проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді, а також за ухвалою суду. Особою, що проводить дізнання, слідчим, прокурором, суддею чи судом можуть бути призначені первинна, додаткова та повторна судово-медична експертиза. Первинна судово-медична експертиза може бути проведена як одним, так і кількома експертами. Необхідність участі кількох експертів визначається особою, що призначила таку експертизу, або начальником бюро судово-медичної експертизи. З тексту постанов слідчого від 21.07.2016 року вбачається, що слідчим не визначено, що для проведення експертизи необхідна участь кількох експертів. Зі змісту висновків експертиз не вбачається, що таке рішення приймалось і начальником бюро КУ «ЗОБ СМЕ». З вищевикладеного випливає, що як повторна, так і додаткова судово-медична експертиза [PERSON] мали проводитись одним експертом. Чинним законодавством не передбачено того, що один експерт досліджує ті дані, які вказані у постанові про призначення експертизи, а інший експерт без дослідження первісних даних надає експертний висновок, адже це прямо суперечить КПК України, який вказує, що висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Як вказує п. 3.8 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи проведення експертизи повинно бути закінчене протягом одного місяця з дня отримання від органів дізнання, попереднього слідства або суду всіх необхідних матеріалів. При перевищенні експертом встановлених строків він повинен дати усне роз`яснення причин затримки начальнику бюро і направити про це письмове повідомлення особі, яка призначила експертизу. З висновку експерта [PERSON] вбачається, що обстеження [PERSON] проведено 22.07.2016 року, тож експертиза мала бути завершена протягом місяця з цієї дати. У зв?язку з наданням експерту [PERSON] відпустки та неможливості завершити експертизу протягом місяця, експерт мала усно роз?яснити начальнику КУ «ЗОБ СМЕ» причини неможливості закінчити експертизу у визначений чинним законодавства строк та письмово повідомити про це слідчого Шевченківського ВП, яким призначено експертизу. У разі передання матеріалів для проведення експертизи іншому експерту, в даному випадку експерту [PERSON] , новий експерт мала проводити експертизу з самого початку, а саме з безпосереднього обстеження потерпілого [PERSON] . При цьому у разі, якщо експерту [PERSON] для надання висновку було б недостатньо даних, отриманих при обстеженні [PERSON] , та виникла б потреба у дослідженні медичної документації потерпілого, експерт мала звернутись до слідчого з відповідним клопотанням про надання додаткових матеріалів, адже експерт не стороною кримінального провадження, не має права збирати докази у справі та має вивчати виключно ті докази, які стороною кримінального провадження зібрані у порядку, передбаченому чинним законодавством, та надані нею експерту. Такі висновки суд ґрунтує на п. 2.8 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, який вказує, що при проведенні експертизи судово-медичний експерт має право ознайомлюватись з матеріалами справи, що стосуються експертизи. Якщо наданих матеріалів недостатньо для вирішення поставлених перед експертом питань, він має право порушувати клопотання перед особою, яка призначила експертизу, про надання додаткових матеріалів та документів, які необхідні для її проведення. Експерт також має право просити особу, яка призначила експертизу, уточнити або пояснити питання, запропоновані йому для вирішення при виконанні експертизи. Як вже зазначалось вище, стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що будьяким учасником кримінального провадження, який має право надавати докази, витребовувалась чи надавалась медична картка [PERSON] , тож не зрозуміло взагалі на підставі яких саме даних експерт [PERSON] , яка не оглядала [PERSON] , не досліджувала медичну документацію, не мала протоколів допиту потерпілого або інших осіб, дійшла висновку про наявність чи відсутність у [PERSON] тілесних ушкоджень, визначила механізм їх заподіяння, тяжкість та давність виникнення. Як зазначила експерт [PERSON] , експерт [PERSON] , яка проводила огляд [PERSON] , не була основним експертом. Водночас чинне законодавство не поділяє експертів на основних та додаткових, адже експертиза може бути проведена одним або кількома експертами. При цьому кожен з експертів у разі, якщо експертиза проводиться кількома експертами, попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та несе індивідуальну відповідальність саме за свої висновки. Як вказує\~п.\~2.18\~Інструкції про\~проведення судово-медичної\~експертизи підсумки групи експертів у випадках їх одностайної думки підписуються всіма експертами; у разі незгоди між експертами - вони дають окремі підсумки. Натомість в даному випадку висновок експерта підписаний лише експертом [PERSON] , яка при цьому безпосередньо нічого не досліджувала. Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи що експертом [PERSON] безпосередньо не проводилось обстеження потерпілого [PERSON] , не досліджувалась медична документація, а сама медична документація не збиралась та не надавалась експерту будь-яким суб?єктом збирання доказів у кримінальному провадженні, суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що обидві судово-медичні експертизи проведені з істотними порушеннями чинного законодавства, а висновки судово-медичних експертиз № 3376 та № 3377Д є неналежними доказами та не можуть бути використані судом в якості доказів у кримінальному провадженні. До того ж сам висновок експерта щодо наявності у [PERSON] тілесних ушкоджень визначеного експертом ступеню тяжкості викликає сумнів у зв?язку з наступним. Відповідно до\~Кримінального кодексу\~України та\~Правил судово-медичного\~визначення ступеня\~тяжкості тілесних\~ушкоджень,\~легке тілесне\~ушкодження може\~бути таким\~що спричиняє короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності; або не спричиняє зазначених наслідків. Короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день). З пояснень неповнолітнього потерпілого [PERSON] , законного представника неповнолітнього потерпілого [PERSON] , свідка [PERSON] , історії хвороби [PERSON] , фотографій зі сторінки неповнолітнього [PERSON] , розміщеної в соціальній мережі, які надані стороною захисту, а їх дійсність, авторство та відповідність часу підтверджена законним представником неповнолітнього потерпілого (т. 2 а.с. 121, 122), вбачається, що фактично на лікуванні [PERSON] перебував в період часу з 20 по 22 липня 2016 року, 22 липня 2016 року [PERSON] був виписаний з лікарні, щонайменше з 24.07.2016 року перебував на відпочинку на узбережжі Азовського моря, після чого будь-якого лікування не здійснювалось (доказів протилежного суду не надано). З дослідженої судом медичної картки [PERSON] вбачається, що 03.08.2016 року будь-яких скарг на стан здоров?я [PERSON] не висловлював. За таких обставин, враховуючи, що експертом [PERSON] , якою надані висновки щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень у [PERSON] , безпосередньо не проводилось обстеження потерпілого та не досліджувалась медична документація, настання у [PERSON] тимчасового розладу здоров?я, його тривалість та зв?язок з подіями 19.07.2016 року, не підтверджені взагалі нічим. При цьому суд враховує те, що за свідченнями самого потерпілого [PERSON] , свідків [PERSON] та [PERSON] після подій 19.07.2016 року [PERSON] протягом кількох годин до пізнього вечора продовжував перебувати на вулиці, стан його здоров?я не викликав тривоги ані у матері, ані у бабусі, адже вони не помітили будь-яких тілесних ушкоджень на дитині, не викликали швидку медичну допомогу та не звертались до лікарів аж до 11.00 години 20.07.2016 року, коли [PERSON] самостійно відвезла сина до лікарні, а вже 22 липня 2016 року забрала звідти та припинила лікування. При вирішенні питання про доведеність вини [PERSON] у скоєнні інкримінованого йому злочину, суд виходить з наступного. Статтею 337 КПК України визначено, що cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею. Статтею 7\~КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Відповідно до вимог ст. 8\~КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9\~КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості. Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора. Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постановлення законного і справедливого рішення у справі. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних. Статті 370, 373 КПК України вказують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Стаття 17\~Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~Суду з\~прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного). Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та Рішенні по справі "Капо проти Бельгії" № 4291/98 від 13 січня 2005 року. Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи. Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен. З урахуванням вищевикладених висновків суду щодо належності та допустимості доказів, їх оцінки, оскільки висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено належними, достатніми та допустимими доказами та поза розумним сумнівом того, що [PERSON] за вказаних в обвинувальному акті обставин завдав [PERSON] удари та штовхнув його, що саме дії [PERSON] мали своїми наслідком тілесні ушкодження, а виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження спричинили тимчасовий розлад здоров?я. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] належить виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого злочину. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
[PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Суддя \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON]

Результат: closed