Вид судочинства: commercial
Суддя: Добреля Н.С.
Дата ухвалення: 2014-01-08 00:00:00+02

Обставини справи:
Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі-позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовом до Державного підприємства "Спеціальне проектно-технологічне бюро виробничих потужностей" (далі-відповідач) про стягнення 331 000 грн. 00 коп. з яких збитки - 161 000 грн. 00 коп. штраф - 170 000 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 214-Ф-11 від 17.11.2011 року. Ухвалою господарського суду Харківської області від 06 листопада 2013 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 25 листопада 2013 року. Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.11.2013 року розгляд справи було відкладено на 17.12.2013 року. 17.12.13р. було підписано розпорядження №1760 керівником апарата господарського суду Харківської області яким передбачено, що відповідно до п.3.1.13 "Положення про автоматичну систему документообігу суду призначити повторний автоматичний розподіл справи № 922/4621/13. 17.12.13р. на підставі розпорядження №1760 та відповідно до витягу автоматизованої системи документообігу суду для розгляду справи №922/4621/13 було змінено склад суду та призначено суддю Добрелю Н.С., у зв`язку з хворобою судді Ємельянової О.О. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів. Приймаючи до уваги абзац 4 п. 3.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11р. у разі залучення до участі у справі іншого відповідача або заміни неналежного відповідача розгляд справи починається заново (стаття 24 ГПК), заново розгляд справи починається і в разі прийняття позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, та зміни складу суду (в тому числі з одноосібного на колегіальний, навіть якщо до складу колегії суддів входить суддя, який раніше одноособово розглядав дану справу), а отже, спочатку починається й перебіг строку вирішення спору. Продовження цього строку можливе у порядку і з підстав, зазначених у частині третій статті 69 ГПК. Таким чином, строк розгляду справи 922/4621/13 починається заново, а також спочатку починається перебіг строку вирішення спору. Через канцелярію господарського суду Харківської області 17.12.2013 року від представника позивача надійшов супровідний лист (вх. № 47391) із розрахунком штрафних санкцій, обґрунтуванням збитків, платіжні доручення та докази направлення відповідачу претензії. Через канцелярію господарського суду Харківської області 17.12.2013 року від представника відповідача надійшов супровідний лист (вх. № 47388) із документами для долучення до матеріалів справи. Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.12.2013 року розгляд справи відкладено на 08.01.2014 року. Через канцелярію господарського суду Харківської області 24.12.2013 року від представника відповідача супровідним листом (вх. № 48363) надійшли документи для долучення до матеріалів справи. Через канцелярію господарського суду Харківської області 08.01.2014 року від представника позивача супровідним листом (вх. № 42/14) надійшли документи для долучення до матеріалів справи. Через канцелярію господарського суду Харківської області 08.01.2014 року від представника відповідача супровідним листом (вх. № 44/14) надійшли документи для долучення до матеріалів справи. Представник позивача в судовому засіданні 08.01.2014 року позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні 08.01.2014 року проти позову заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити. Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами. Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне. 17.11.2011 року між Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (позивач) та Державним підприємством "Спеціальне проектно - технологічне бюро виробничих потужностей (відповідач) було укладено договір № 214-Ф-11 щодо розроблення та перегляду нормативно - правових актів з охорони праці (НПАОП) згідно з планами, затвердженими уповноваженими центральним органом виконавчої влади з охорони праці (п.1.1.1) "Правила охорони праці під час холодного оброблення металів". Відповідно до п. 1.1 договору відповідач зобов"язується протягом дії договору надати позивачу послуги Державне управління загального характеру 75.11.1 (Розроблення та перегляд нормативно - правових актів з охорони праці (НПАОП) згідно з планами, затвердженими уповноваженими центральним органом виконавчої влади з охорони праці) "Правила охорони праці під час холодного оброблення металів" (далі - послуги), а позивач - прийняти та оплатити їх. Відповідно до п. 1.2 договору найменування полуг, кількість, обсяг, ціна, строки надання тощо, визначені Технічними вимогами (Додаток № 1), Календарним планом (Додаток №2), Калькуляцією кошторисної вартості (Додаток №3), які є невід"ємними частинами цього договору. Відповідно до п. 3.1 договору ціна цього договору встановлюється в національній валюті України, та становить 170000,00 грн. У 2011 р. - 120000,00 грн. та 2012 р. - 50000,00 грн. Розрахунок вартості послуг надається відповідачем в калькуляції кошторисної вартості (Додаток № 3), що є невід"ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 5.4 приймання послуг здійснюється поетапно, з підписанням актів приймання - передачі документації по кожному етапу. Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов"язань при закупівлі послуг, за кошти позивача, відповідач сплачує позивачу штрафні санкції передбачені чинним законодавством та умовами цього договору. 27.06.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до договору від 17.11.2011 року № 214-Ф-11. 14.12.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 2 до договору від 17.11.2011 року № 214-Ф-11, у відповідності до умов якої строк дії договору, передбачений п. 10.1 договору був подовжений до 28.12.2012 року. 28.12.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 3 до договору від 17.11.2011 року № 214-Ф-11, в якій сторони домовились внести до договору такі зміни: 1.1 У пункті 3.1 договору абзац три викласти в наступній редакції: "2012р. - 41000, 00 грн., в тому числі ПДВ 6833,34 грн.; 2013р. - 9000, 00 грн., в тому числі ПДВ 1500.00 грн. 1.2 У пункті 10.1 договору слова "28 грудня 2012 року" замінити словами "01 жовтня 2013 року". 1.3 У технічних вимогах (додаток № 1 до договору) в останньому абзаці пункту 4 слова " 15 грудня 2012 року" замінити на слова " 28 грудня - 01 жовтня 2013 року", а в третьому стовпці підпункту 4 пункту 5 слова " липень - грудень 2012 року" замінити словами " 28 грудня 2012 року - 01 жовтня 2013 року". Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 3 до договору у разі не ненадання послуг в повному обсязі в межах строку дії договору, відповідач сплачує штраф в розмірі вартості договору. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач протягом строку дії договору свої зобов'язання за договором в повному обсязі не виконав, зокрема не виконані роботи, передбачені четвертим етапом, що і стало підставою для нарахування у відповідності до п.2 додаткової угоди №3 від 28.12.2012р. до договору штрафу у розмірі вартості договору, що складає 170000,00 грн. (п.3.1. договору), а також оскільки відповідачу за договором було сплачено 161000,00 грн., і останнім послуги так і не були надані, позивач, посилаючись на приписи ст. 224 ГК України, просить суд стягнути з відповідача збитки, які складають вказану суму - 161000 грн. Крім того, 02.10.2013 року позивач направив на адресу відповідач претензію про сплату штрафу за прострочення виконання зобов"язання на суму 170000,00 грн. за вих. № 667-06-13. У зв'язку з вищевикладеним, позивач вважає, що відповідач має сплатити позивачу штраф в сумі 170000,00 грн., за неналежне виконання умов договору та відшкодувати збитки у розмірі 161000,00 грн., що й стало підставою для звернення останнього до суду. Натомість відповідач у відзиві на позов зазначив, що причиною затримки виконання робіт, передбачених четвертим етапом договору стали зміни у системі органів центральної виконавчої влади, - а саме: відповідно до Указу Президента України "Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" № 726/2012 від 24.12.2012 року Держгірпромнагляд визнана такою, що підпорядковується Міністерству енергетики та вугільної промисловості України (далі - Міненерговугілля). Затримка виникла у зв'язку із зміною порядку затвердження та погодження нормативно-правових актів центральними органами виконавчої влади: а саме - направлення Правил, що є предметом договору на перепогодження до Міненерговугілля. Крім того, відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов"язаннь за договором, отже відсутня така складова для стягнення збитків, як вина особи. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, послуги за трьома етапами виконання робіт були надані вчасно і в повному обсязі, що підтверджується актами приймання-передачі: №1 від 14.12.2011р. на суму 25500,00 грн. (а.с.79), №2 від 14.12.2011 р. на суму 94500,00 грн. (а.с.80), № 3 від 14.12.2012 року на суму 41000,00 грн. Вищезазначені акти приймання - передачі були оплачені позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями: №5340 від 15.12.2011 р. на суму 2500,00 грн., (а.с.22, том 2), № 5341 від 15.12.2011 р. на суму 94500,00 грн. ( а.с.23, том 2), № 4432 від 19.12.2012 року на суму 41000,00 грн. (а.с.24, том 2). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на виконання умов вищезазначеного договору було надіслано до Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України остаточну редакцію Правил, що підтверджується листом № 14-21 від 29.02.2012 року за вих. № 2683/0/2-12. 23.01.2013 року на сайті Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України було оприлюднено проект регуляторного акту - Правила охорони праці під час холодного оброблення металів. 16.10.2013 року Міністерство енергетики та вугільної промисловості України видало Наказ № 749 "Про затвердження Правил охорони праці під час холодного оброблення металів, який 05.11.2013 року був зареєстрований в Міністерстві юстиції України за № 1871/24403. Отже, ці обставини підтверджують те, що відповідачем в повному обсязі було виконано умови договору, а саме - вчинено дії, передбачені четвертим етапом. Оскільки, відповідно до Календарного плану виконання послуг, що є невід"ємною частиною договору, четвертий етап зі строком виконання з липня по грудень 2012 року, передбачає подання остаточної редакції проекту НПАОП "Правила" на затвердження уповноваженим центральним органом виконавчої влади з нагляду за охороною праці. При цьому, відповідачем надано до суду докази на підтвердження того, що послуги за четвертим етапом, визначені у технічних вимогах на послугу "Розроблення та перегляд нормативно - правових актів з охорони праці (НПАОП) згідно з планами, затвердженими уповноваженим центральним органом виконавчої влади з охорони праці (п.1.1.1) "Правила охорони праці під час холодного оброблення металів", виконуються відповідачем (копії листів до Держгірпромнагляду на розсилку для погодження та копії листів з аркушами погодження, при цьому останній з таких листів датований 25.11.2013р.). Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки України, затвердженого Указом Президента від 16.04.2011 року № 408/2011 Державна служба гірничого нагляду та промислової безпеки України (Держгірпромнагляд України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра надзвичайних ситуацій України. Держгірпромнагляд України входить до системи органів виконавчої влади та забезпечує реалізацію державної політики з промислової безпеки, охорони праці, державного гірничого нагляду, охорони надр та державного врегулювання у сфері безпечного поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення. Затримка виникла у зв'язку із зміною порядку затвердження та погодження нормативно-правових актів центральними органами виконавчої влади. Як слідує з заперечень відповідача він неодноразово звертався до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про перенесення термінів виконання робіт за договором № 214-Ф-11 від 17.11.2011 року, але позивач не погодив відповідних змін, не виявив ініціативи щодо розірвання договору, не повідомив про втрату актуальності виконання відповідачем послуг за договором. Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Як свідчать матеріали справи, ненадання послуг за 4 етапом та послуг в цілому за договором №214-Ф-11 від 17.11.2011 року, стало підставою для нарахування, у відповідності до п.2 додаткової угоди №3 від 28.12.2012р. до договору, штрафу у розмірі вартості договору, що складає 170000,00грн. (п.3.1. договору). Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вина відповідача у несвоєчасності виконання договірних зобов'язань відсутня. Оскільки затвердження НПАОП центральними органами виконавчої влади, безпосередньо не залежить від відповідача, тому і відповідальність нести останній не повинен. Процедура узгодження проекту Правил та його реєстрація в Міністерстві юстиції України відповідно до вимог чинного законодавства складає 4,8 - 7,4 місяця (відповідно до інформації Держгірпромнагляду від 27.12.2011 року № 01/3-61/1048). Відповідач неодноразово повідомляв Фонд про необхідність перенесення строків виконання зобов'язань, замовником не зазначалося про розірвання договору, про відсутність фінансування чи про втрату актуальності виконання послуг за договором. Суд приходить до висновку, що відповідачем вживалися заходи щодо належного виконання зобов'язання. Зміна законодавчого порядку погодження документації призвела до затримки виконання робіт за договором, зокрема четвертого етапу. У зв'язку з цим, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 170000,000 грн. не підлягає задоволенню. Не підлягає задоволенню також і вимога позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 161000,00 грн., виходячи з наступного. В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 225 вказаного кодексу до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) розміру збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №3-56гс від 20.06.2011р.). Обов'язок доказування відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. При цьому, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Доказами у справі, згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. У відповідності до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вже зазначено вище, судом встановлено, що вина відповідача у простроченні виконання своїх зобов"язань за договором відсутня, отже відсутня складова, необхідна для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, як вина. Водночас, за змістом ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В контексті наведеного вбачається, що твердження позивача про те, що 161000,00 грн., сплачених останнім відповідачу за договором № 214-Ф-11 від 17.11.2011 року про надання послуг з розроблення та перегляду нормативно-правових актів з охорони праці (НПАОП) згідно планів затверджених уповноваженим центральним органом виконавчої влади з охорони праці (1-3 етапи розроблення " Правил охорони праці під час холодного оброблення металів), є збитками - безпідставне. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відносини, що склалися між сторонами, є договірними і у даному випадку кошти сплачені на виконання договору не є збитками, у розумінні ст.22 ЦК України, а відтак обґрунтування позову нормами ст.224 ГК України є помилковим. Позивачем не доведені заявлені позовні вимоги та не надано суду належних доказів, які б об'єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію, що має наслідком відмову в позові в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат у даній справі суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене та те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача, але оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір стягненню не підлягає. На підставі викладеного та

Резолютивна частина:
В задоволенні позову відмовити. Повне рішення складено 10.01.2014 р. Суддя Добреля Н.С. 922/4621/13

Результат: denied