Вид судочинства: commercial
Суддя: Дупляк Степан Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02

Обставини справи:
1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ Акціонерне товариство "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 16.08.2022 за вих. № 6781/09 до Фізичної особи-підприємця Писаренко Світлани Валентинівни (далі - відповідач) про стягнення 25.796,48 грн, з яких 21.753,25 грн основної заборгованості, 1.465,53 грн пені, 1.522,73 грн штрафу, 344,63 грн трьох процентів річних, 710,34 грн інфляційних втрат. Фактичною підставою позовних вимог визначено договір № 1622 від 10.03.2014 купівлі-продажу теплової енергії. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/2547/22 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2022 Ухвалою від 26.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження). Через відділ документального забезпечення 15.11.2022 від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та витрати на оплату правової допомоги у сумі 4.000,00 грн покласти на позивача. Через відділ документального забезпечення 10.11.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Господарський суд встановив, що позивач направив на адресу відповідача копію відповіді на відзив та додані до неї документи, що підтверджується описом вкладення у цінний лист (№ 5009602826380 від 07.11.2022). Перевіривши статус відстеження поштового відправлення за трек-номером 5009602826380 (копія відповіді на відзив та додані до неї документи), господарський суд встановив, що відправлення 25.11.2022 повернулося за зворотною адресою: за закінченням терміну зберігання (підтверджується роздруківкою з відомостями розміщеними на офіційному сайті УДППЗ «Укрпошта»). В ухвалі від 26.08.2022 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі встановлено відповідачу(ам) триденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке має відповідати вимогам ст. 167 ГПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана відповідачем(ами) іншим учасникам справи, докази чого мають бути надані суду разом з запереченнями (розрахунковий чек, опис вкладення до цінного листа). Отже, строк для подачі заперечень до 28.11.2022. Станом на 11.01.2023 заперечення не надано. Відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (частина 4 статті 161 ГПК України). З урахуванням того, що відповідач не скористався правом на подачу заперечень, господарський суд вирішив справу за наявними матеріалами. У судовому засіданні 11.01.2023 представник позивача взяв участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/), надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити позов. Представник відповідача, надав суду для огляду оригінали витребуваних документів (відповідь заступника директора по теплозбуту КПТМ «Криворіжтепломережа» (правонаступником якого є позивач) від 28.02.2022 за вих. №247/13; відповідь позивача від 19.04.2022 за вих. № 3483/09 на адвокатський запит з вх. №3289 від 12.04.2022; акт про припинення теплопостачання від 21.03.2013), а також усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, заперечував проти задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, \~на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі. З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти. Стислий виклад позиції позивача Позовні вимоги мотивовані тим, що наявними у справі письмовими доказами є доведеним факт прострочення виконання відповідачем зобов`язань за договором, а тому з відповідача підлягають стягненню сума заборгованості і нараховані на неї штрафні санкції (пеня, штраф), проценти річних та інфляційні втрати. Стислий виклад позиції відповідача Відповідач визнає, що 21.06.2012, як фізична особа, придбала у власність нежитлове приміщення магазин, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Ракітіна (раніше - Ногіна), будинок 9, приміщення 40. Відповідно до договору № 15/0911 від 15.09.2011 на проведення робіт із встановлення приладу обліку тепла у вказаному приміщенні встановлено прилад обліку тепла тепловодолічильник ультразвуковий «ЭРГОМЕРА - 125». У 2013 році спірне приміщення використовувалося під магазин. 21.03.2013 контролером позивача було опломбовано прилад обліку тепла. Тож, відповідач звертає увагу, що до спірного приміщення тепло не постачається. Водночас відповідач повідомляє, що 10.03.2014 між сторонами був укладений договір № 1622 купівлі-продажу теплової енергії, проте вказує, що до спірного приміщення тепло не постачається, а позивач здійснює нарахування за тепло неправомірно. Представниками позивача та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку 23.09.2020 без участі позивача було проведено обстеження приміщення № 40 та розпломбовано засувки ПС-1 та ОС-2, про що складено відповідний акт. Проте, за твердженням відповідача, постачання теплової енергії до спірного приміщення відновлено так і не було, оскільки розпломбування саме у спірному приміщенні не здійснювалося. У листопаді 2021 року на адресу відповідача надійшов акт звірки станом на 01.11.2021, з якого вбачалася заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 24.211,61 грн. З метою списання вказаної заборгованості відповідач звернувся до позивача, проте йому (відповідачу) було відмовлено, оскільки відсутнє рішення постійно діючої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади про відключення спірного нежитлового приміщення. Отже, відповідач вважає себе таким, що не має статусу споживача послуг теплової енергії, а тому у нього не виникає обов`язку з оплати послуги, якою він фактично не користується. Доводи позивача щодо відзиву відповідача на позовну заяву Позивач заперечує від`єднання спірного приміщення від мереж централізованого опалення. Позивач зазначає, що акт контролера від 21.03.2013, на який посилається відповідач, свідчить про те, що в кінці опалювального сезону 2012-2013 було припинено подачу теплоносія за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Ногіна (Ракітна), будинок 9, приміщення 40. Отже, спірне приміщення не було від`єднано від мереж централізованого опалення 21.03.2013, а фактично було відключено опалення в кінці опалювального сезону. Жодних належних доказів відключення приміщення позивача від централізованого теплопостачання до матеріалів справи не надано. Прилад обліку відповідача визнано таким, що не відповідає вимогам законодавства, а тому нарахування здійснювалися у відповідності до розділу 5 договору. Заявлені позовні вимоги позивач вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доводи відповідача щодо відповіді на відзив Відповідач заперечення не надав. \~ 2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У даному випадку до предмета доказування входять обставини: укладення договору; продажу теплової енергії; настання строку оплати теплової енергії; наявності/відсутності повної/часткової оплати теплової енергії; наявності/відсутності заборгованості; правомірності/неправомірності нарахування пені, процентів річних та інфляційних втрат. Суд встановив, що 10.03.2014 між позивачем (далі позивач, теплопостачальна організація-продавець) та відповідачем (далі відповідач, споживач-покупець) був укладений договір № 1622 купівлі-продажу теплової енергії (далі - договір). За цим договором теплопостачальна організація-продавець бере на себе зобов`язання постачати споживачеві-покупцю теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач-покупець зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими згідно з чинним законодавством тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1 договору). Згідно з п. 6.1 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається споживачем-покупцем, проводяться в грошовій формі за розрахунковий період, відповідно до тарифів, встановлених згідно з чинним законодавством України. Цей договір, відповідно до п. 10.1 договору, набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та діє до 31.12.2014, з урахуванням ч. 3 ст.631 ЦК України (п. 10.1 договору). Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.3 договору). Згідно із дислокацією об`єктів до договору (а. с. 15, том 1) теплопостачальна організація-продавець взяла на себе зобов`язання постачати споживачеві-покупцю теплову енергію в потрібних йому обсягах до нежитлового приміщення за адресою: вулиця Ногіна (нині - Ракітіна), будинок 9, приміщення 40. Актом представника позивача від 10.06.2022 № 407 (а. с. 16, том 1) встановлено, що приміщення відповідача за адресою: вулиця Ногіна (нині - Ракітіна), будинок 9, приміщення 40 є невід`ємною частиною внутрішньобудинкової системи центрального опалення вказаного будинку. Докази зворотного матеріали справи не містять. На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач поставив відповідачу у період з листопада 2020 року по квітень 2021 року теплову енергію на загальну суму 21.753,25 грн, що підтверджується: актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 5703 від 30.11.2020 на суму 1.629,18 грн (а. с. 18, том 1); актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 6923 від 31.12.2020 на суму 4.717,84 грн (а. с. 21, том 1); актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 834 від 31.01.2021 на суму 4.968,46 грн (а. с. 24, том 1); \~ актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 1987 від 28.02.2021 на суму 4.647,91 грн (а. с. 26, том 1); актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 3203 від 31.03.2021 на суму 3.265,56 грн (а. с. 29, том 1); актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 4345 від 30.04.2021 на суму 2.524,30 грн (а. с. 32, том 1). Згідно з п. 6.3 договору оплата за теплову енергію здійснюється споживачем-покупцем виключного грошовими коштами відповідно до тарифів, встановлених згідно чинного законодавства України, шляхом 30 (тридцяти) відсотків попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 (п`ять) днів до початку здійснення споживання. Решта 70 (сімдесят) відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується споживачем-покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли при цьому від споживача-покупця, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості споживача-покупця за цим договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту споживачем-покупцем теплову енергію здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії. Докази сплати за фактично спожиту споживачем-покупцем теплову енергію в матеріалах справи відсутні. Таким чином, позивач заявив до стягнення з відповідача заборгованість за теплову енергію у розмірі 21.753,25 грн основної заборгованості. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу: - пеню за загальний період прострочення з 21.12.2020 до 16.09.2021 на загальну суму 1.465,53 грн; - штраф за загальний період прострочення з 21.12.2020 до 16.09.2021 на загальну суму 1.522,73 грн; - три проценти річних за загальний період прострочення з 21.12.2020 до 16.09.2021 на загальну суму 344.63 грн; - інфляційні втрати за загальний період прострочення з січня 2021 року до липня 2021 року на загальну суму 710,34 грн. Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом. 3. ПОЗИЦІЯ СУДУ Предметом позову позивач визначив 21.753,25 грн основної заборгованості, 1.465,53 грн пені, 1.522,73 грн штрафу, 344,63 грн трьох процентів річних, 710,34 грн інфляційних втрат. Підставою позовних вимог визначено договір № 1622 від 10.03.2014 купівлі-продажу теплової енергії. Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. \~Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В ч. 3 ст. 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови. Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками. Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним. Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами. За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч.1 ст. 275 ГК України). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок поставити певний товар і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар. За правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу теплової енергії. На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач поставив відповідачу у період з листопада 2020 року по квітень 2021 року теплову енергію на загальну суму 21.753,25 грн, що підтверджується актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 5703 від 30.11.2020 на суму 1.629,18 грн (а. с. 18, том 1), актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 6923 від 31.12.2020 на суму 4.717,84 грн (а. с. 21, том 1), актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 834 від 31.01.2021 на суму 4.968,46 грн (а. с. 24, том 1), актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 1987 від 28.02.2021 на суму 4.647,91 грн (а. с. 26, том 1), актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 3203 від 31.03.2021 на суму 3.265,56 грн (а. с. 29, том 1), актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 4345 від 30.04.2021 на суму 2.524,30 грн (а. с. 32, том 1). Акти передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг), складені у період з \~листопада 2020 року по квітень 2021 року, не підписані з боку споживача-покупця, проте суд визнає їх належними доказами у справі з огляду на таке. По-перше, договір у період з листопада 2020 року по квітень 2021 року (спірний період) не припинив своє існування. Докази зворотного матеріали справи не містять. По-друге, актом представника позивача від 10.06.2022 № 407 (а. с. 16, том 1) встановлено, що приміщення відповідача за адресою: вулиця Ногіна (нині - Ракітіна), будинок 9, приміщення 40 є невід`ємною частиною внутрішньобудинкової системи центрального опалення вказаного будинку. Докази зворотного матеріали справи не містять. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставку теплової енергії у період з листопада 2020 року по квітень 2021 року у розмірі 21.753,25 грн основної заборгованості визнається підтвердженою. Строк оплати заборгованості в силу приписів п. 6.3 договору є таким, що настав. Доказів оплати товару в сумі 21.753,25 грн відповідач не надав. Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував. Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 21.753,25 грн визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення пені та штрафу\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Згідно з п. 7.3 договору за порушення строків сплати споживачем-покупцем за отриману теплову енергію, з нього стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків від вказаної суми. Період, за який нараховуються штрафні санкції, становить три роки. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій встановлено сторонами у три роки. Позивач нарахував пеню за загальний період прострочення з 21.12.2020 до 16.09.2021 на загальну суму 1.465,53 грн. Відповідач контррозрахунку не надав; вимогу не заперечив. Господарський суд оцінюючи вимогу позивача про стягнення пені доходить таких висновків. Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники \~грошових \~коштів \~сплачують \~на \~користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню \~в \~розмірі, \~що встановлюється за згодою сторін. Тобто, обов`язковою умовою для сплати пені є згода сторін. Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, \~обчислюється \~від \~суми \~простроченого платежу та не може перевищувати \~подвійної \~облікової \~ставки \~\~Національного \~банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відтак, статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено максимальний розмір пені щодо якого сторони можуть досягти згоди. Як встановлено судом, укладений між сторонами договір не визначає конкретного розміру пені. Господарський суд визнав, що вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню з огляду на положення статей 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а саме статтею 1 вказаного Закону чітко визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в \~розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В даному випадку сторони не надали суду доказів встановлення за згодою сторін розміру пені, що фактично унеможливлює її нарахування. Положення пункту договору про нарахування пені у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ не свідчить про досягнення між сторонами згоди в частині розміру пені. Таким чином, укладеним між сторонами договором передбачена можливість нарахування пені, однак не визначений конкретний розмір пені, що фактично унеможливлює її нарахування, а тому вимога про стягнення пені є такою, що не підлягає задоволенню. Позивач нарахував штраф за загальний період прострочення з 21.12.2020 до 16.09.2021 на загальну суму 1.522,73 грн. Відповідач контррозрахунку не надав; вимогу не заперечив. Господарський суд перевірив розрахунок штрафу та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач нарахував три проценти річних за загальний період прострочення з 21.12.2020 до 16.09.2021 на загальну суму 344.63 грн. Відповідач контррозрахунку не надав; вимогу не заперечив. Господарський суд перевірив розрахунок трьох процентів річних та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Позивач нарахував інфляційні втрати за загальний період прострочення з січня 2021 року до липня 2021 року на загальну суму 710,34 грн. Відповідач контррозрахунку не надав; вимогу не заперечив. Господарський суд перевірив розрахунок трьох процентів річних та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Оцінка аргументів учасників справи Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оцінивши акт, складений позивачем, за участю відповідача, про те, що 21.03.2013 до спірного приміщення було припинено подачу теплоносія, суд дійшов таких висновків. Станом на 21.03.2013 діяв ПОРЯДОК відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~від централізованого теплопостачання, затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 N 4, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09.12.2005 за N 1478/11758 (далі - Порядок). Цей Порядок визначав процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - ЦО \~і ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від послуг ЦО і ГВП (п. 1.1). Слід зазначити, що відповідач (як власник приміщення у будинку) не надав доказів того, що опалення в його приміщенні було відокремлене від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання до набрання чинності цим Порядком. Отже, на правовідносини сторін розповсюджується дія Порядку. В силу п. 2.2 Порядку відключення від мереж централізованого опалення підтверджується рішенням щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних \~і технічних \~умов для виготовлення проектної документації. Порядком від 22 листопада 2005 року № 4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком від 22 листопада 2005 року № 4 процедури. Відповідач не долучив до матеріалів справи ані рішення про відключення від мереж централізованого опалення, ані акта про відключення від мережі централізованого опалення, ані переглянутих на черговому засіданні комісії умов договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Більш того, саме відповідач наголосив на тому, що йому було відмовлено у списанні заборгованості, оскільки у відповідача відсутнє рішення постійно діючої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади про відключення спірного нежитлового приміщення від системи централізованого опалення. Згідно із актом від 21.03.2013 (арк. 11, том 1) була припинена подача теплоносія та опломбовані за КПТС «52». Водночас у акті вказано, що у випадку несанкціонованого підключення та порушення цілісності пломб позивачу будуть пред`явлені штрафні санкції та об`єкт буде відрізаний від мереж відповідача. Також зазначено, що подача тепла до об`єкта позивача буде відновлена після подачі заявки. Чинне законодавство не містить визначення поняття «опломбування/розпломбування» вузлів (засобів) обліку, але під ним слід розуміти що - це обслуговування засобів вимірювальної техніки, яке призначене для контролю за несанкціонованим доступом до обладнання та зміни показань. Позивач долучив до позовної заяви відповідь КПТМ «Криворіжтепломережа» на адвокатський запит від 28.02.2022 за вих. № 277/13 (арк. 12, том 1), у якій заступник директора по теплозбуту КПТМ «Криворіжтепломережа» Леонід БОБРО зазначив, що споживачі, об`єкти яких розташовані в окремих нежитлових будівлях або мають окремі вводи зверталися до КПТМ «Криворіжтепломережа» з приводу відключення від систем централізованого опалення до закінчення опалювального сезону у 2012-2013 роках. Саме з цієї причини 21.03.2013 контролером Удовік І.А. було складено акт про припинення подачі теплоносія до приміщення магазину «Хмилько». Крім цього, у відповіді відповідача на адвокатський запит від 28.02.2022 за вих. № 277/13 зазначено, що документами, які підтверджують передачу нежитлового приміщення за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Ракітіна, 9 на обслуговування від Комунального підприємства КПТМ «Криворіжтепломережа» до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» є рішення Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011, лист до Міністерства енергетики від 11.07.2013 № 773/01, відповідь Міністерства енергетики від 25.07.2013 № 01/25-0940. Також у матеріалах справи наявна відповідь позивача від 19.04.2022 за вих. №3483/09 (арк. 16, том 1), у якій т.в.о. голови правління відповідача Артем УГРЮМОВ відносно акта про припинення подачі теплоносія до приміщення від 21.03.2013 вказав, що процедура відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води будинку при відмові споживачів від таких послуг передбачена Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого постачання, затвердженого Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4 із змінами внесеними Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169 (далі Порядок № 169). Так, Порядком № 169 встановлено, що єдиним документом, який підтверджує правомірність відключення від мережі централізованого опалення є рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Аналізуючи зміст акта від 21.03.2013, відповіді КПТМ «Криворіжтепломережа» (організація, яка раніше обслуговувала спірне нежитлове приміщення) на адвокатський запит від 28.02.2022 за вих. № 277/13, відповідь позивача від 19.04.2022 за вих. №3483/09 (арк. 16, том 1) та акт від 23.09.2020, суд доходить таких висновків: по-перше, відповідач не був від`єднаний \~від мереж позивача; по-друге, а подача теплоносія була призупинена тимчасово та підлягала відновленню; по-третє, припинення подачі теплоносія таки відбулася 21.03.2013, що визнав заступник директора по теплозбуту КПТМ «Криворіжтепломережа» Леонід БОБРО; по-четверте, єдиним документом та належним доказом, який підтверджує правомірність відключення від мережі централізованого опалення є рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади /у позивача відсутнє/. по-п`яте, 23.09.2022 (дата складання акта відповідача) встановлено факт розпломбування засувок у спірному приміщенні. Судом також встановлено, що трьома представниками відповідача 23.09.2020, в присутності позивача фізичної особи-підприємця ПИСАРЕНКО Світлани за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Ракітіна, будинок 9, приміщення 40 складено акт (арк. 17, том 1) про те, що під час обстеження за вказаною адресою встановлено, що засувки ПС-1 та ОС-2 розпломбовано. Даним актом зафіксовано факт розпломбування запірної арматури вузла обліку теплової енергії, розташованої у підвалі будинку 9 по вул. Ракітіна (Ногіна), тобто усунуто перешкоду для подання теплоносія до приміщення. Відтак, актом від 23.09.2020 (арк. 54, том 1) підтверджено розпломбування засувок ПС-1 та ОС-2. Суд критично оцінює позицію відповідача в частині того, що теплова енергія не поставляється у приміщення відповідача, оскільки вже у 2014 році між позивачем та відповідачем був підписаний договір купівлі-продажу теплової енергії, який залишився діючим і у спірний період (з 01.11.2020 до 14.04.2021). Докази зворотного матеріали справи не містять. Суд визнає обґрунтованою позицію позивача, що відповідач жодних відомостей про правомірне відключення спірного приміщення від централізованого теплопостачання до матеріалів справи не надав. Доречні є посилання позивача на постанову Верховного Суду від 02.04.2018 у справі № 212/2214/15-ц, згідно з якою право споживача відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у зв`язку з відключенням від мереж централізованого опалення закріплено в пункті 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 63 (далі - Правила). Згідно з пунктом 25 Правил відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Порядком \~відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4 (далі - Порядок від 22.11.2005 № 4) визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (із змінами внесеними наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169) відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання окремих приміщень житлового будинку, у тому числі квартир, не передбачено. Можливість відключення окремих приміщень житлового будинку існувала до внесення змін, затверджених вищезазначеним наказом. Зміни до Порядку від 22.11.2005 № 4, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169, набрали чинності 14.12.2007. Отже, до 14.12.2007 при відключенні від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, необхідно керуватися Порядком від 22.11.2005 № 4, згідно з яким було передбачено відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання окремих приміщень житлового будинку. Громадяни, які отримали дозвіл на відключення квартири до 14.12.2007, мали право здійснити та завершити відповідні роботи з відключення квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води і оформити проведення та завершення таких робіт у відповідності із чинним на той час Порядком від 22.11.2005 № 4. Порядком від 22.11.2005 № 4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком від 22.11.2005 № 4 процедури. Таким чином, що відповідачка не довела, що відключення спірного приміщення від мереж централізованого опалення здійснене нею в порядку, передбаченому Правилами, а не самовільно. Також відповідачка не заперечує того факту, що постачання теплової енергії до самого будинку № 9, що розташований за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Ракітна, здійснювалося протягом спірного періоду. Водночас такий факт підтверджується доданими позивачем до позову актами. Оцінивши позиції сторін, суд доходить висновку, що докази відповідності приладу обліку відповідача вимогам ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» та ст. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» останнім до матеріалів справи не надано. Водночас позивач провів нарахування за послугу з постачання теплової енергії у період з 01.11.2020 до 31.10.2021 відповідно до розділу 5 договору, тобто без врахування показників приладів обліку. Суд нарахування позивача визнав правомірними, позаяк в матеріалах справи наявний наказ позивача від 15.09.2020 № 191 про зняття приладів обліку теплової енергії з абонентського обліку, які не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» та ст. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Більш того, при оцінці позицій сторін, суд взяв до уваги, що позивач звертався до відповідача з листом від 22.09.2022 за вих. № 3752/30, який отриманий останнім 24.09.2020 /про що свідчить відмітка на копії листа долученого позивачем до матеріалів справи/, у якому позивач звертав увагу відповідача на необхідності невідкладно провести у відповідність до вимог ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» прилади обліку. Також відповідача було проінформовано, що у разі невиконання вимог Закону, позивач буде позбавлений можливості здійснювати нарахування спожитої теплової енергії за встановленим приладом обліку. Позивач довів обставини наявності спірної заборгованості частково. Водночас, належних доказів на підтвердження у повному обсязі своїх доводів, викладених у відзиві, відповідач суду не надав. Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників справи суд з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику. У справі, що розглядається, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги із зазначених позивачем підстав підлягають задоволенню частково. \~ Судові витрати Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2.340,08 грн, з урахуванням того, що 94,32 % позовних вимог позивача судом задоволено. З огляду на правомірність заявлених позивачем позовних вимог (майже у повному обсязі), питання про розподіл витрат відповідача на оплату професійної правничої допомоги судом не вирішується.

Резолютивна частина:
Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Писаренко Світлани Валентинівни ( [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) на користь Акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" (50014, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Електрична, 1; ідентифікаційний код 00130850) 21.753,25 грн (двадцять одну тисячу сімсот п`ятдесят три грн 25 к.) основної заборгованості, 1.522,73 грн (одну тисячу п`ятсот двадцять дві грн 73 к.) штрафу, 344,63 грн (триста сорок чотири грн 63 к.) трьох процентів річних, 710,34 грн (сімсот десять грн 34 к.) інфляційних втрат, 2.340,08 грн (дві тисячі триста сорок грн 08 к.) судового збору. В решті позовних вимог (про стягнення 1.465,53 грн пені) відмовити. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Результат: partial