Вид судочинства: criminal
Суддя: Малахова О. В.
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02

Обставини справи:
Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] №169 від 31.08.2022 [PERSON] (далі - [PERSON] ) призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини [NUMBER] . Відповідно до статтей 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацію в особливий період оскільки Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони У країни, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб та який продовжено до теперішнього часу. Відповідно до вимог статей 17, 65 Конституції України, статтей 1, 2 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», положень Військової присяги, статтей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат [PERSON] під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов?язки та бути готовим до виконання завдань, пов?язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов?язків, та про зроблені йому зауваження зобов?язана доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Відповідно до статтей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника). Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов?язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). Однак, солдат [PERSON] , перебуваючи на посаді стрільця-помічника гранатометника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини [NUMBER] під час проходження військової служби 22.11.2023 діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд. Реалізуючи свій злочинний умисел, [PERSON] в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 22.11.2023 (точний час в ході досудового розслідування не встановлено) самовільно залишив розташування підрозділу 1 стрілецької роти Доводячи свій злочинний умисел до кінця, [PERSON] в період з 22.11.2023 по 25.10.2024, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов?язків військової служби та без поважних причин. За час відсутності на службі [PERSON] обов?язки з військової служби за посадою не виконував, в правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 25.10.2024. 25.10.2024 [PERSON] добровільно прибув до Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Полтаві. У судовому засіданні обвинувачений [PERSON] свою вину у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України, визнав повністю, та пояснив, що при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, він дійсно з 01.03.2022 зарахований до списків військової частини в якої проходив військову службу за мобілізацією, був обізнаний щодо введення воєнного стану в Україні та положень Статуту ЗСУ, Дисциплінарного статуту ЗСУ і відповідних Законів України. З 22.11.2023 по 25.10.2024, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби. Будь-яких поважних причин, які б обумовлювали його ухилення від військової служби не назвав. Розумів, що ухиляючись від військової служби, вчиняє злочин. У вчинені вказаного злочину щиро кається. Оскільки обвинувачений [PERSON] та інші учасники судового провадження у судовому засіданні не оспорювали вказані вище фактичні обставини справи, суд відповідно до вимог частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, які ніким не оспорюються. Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Відповідно до частини третьої статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювалися. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого. Аналізуючи вищевикладені докази суд вважає про те, що дії обвинуваченого [PERSON] за частиною п`ятою статті 407 КК України кваліфіковані правильно, оскільки своїми умисними діями вчинив самовільно залишення місця служби, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення. При визначенні обвинуваченому [PERSON] виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення-злочину, відомості про особу обвинуваченого, який має середню освіту, раніше не судимий, одружений, має сина. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому [PERSON] суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які, відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання, не встановлено. Таким чином, враховуючи приписи статті 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, приймаючи до уваги дані, які характеризують особу [PERSON] , наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, відношення до скоєного злочину, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення-злочину, суд вважає, що виправлення та перевиховання [PERSON] можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства та призначення йому міри покарання, у межах санкції частини пятої статті 407 КК України. Суд вважає, що таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що [PERSON] тримається під вартою по вказаному кримінальному провадженню з 28.10.2024 та утримується в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», у зв`язку з чим суд вважає за необхідне рахувати строк відбуття покарання [PERSON] з вказаного числа. Запобіжний захід [PERSON] , до набранням вироком законної сили, суд вважає необхідним залишити без змін. Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
[PERSON] , [INFO] , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання, на підставі цього закону у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з відбуттям покарання в кримінально - виконавчій установі закритого типу. Строк відбуття покарання засудженому [PERSON] рахувати з 28.10.2024. До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний щодо засудженого [PERSON] залишити без змін. Судові витрати відсутні. Позовні вимоги не заявлені. Відповідно до статті 532 Кримінального процесуального кодексу України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Вирок відповідно до статтей 393, 395 Кримінального процесуального кодексу України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Дзержинський районний суд м. Харкова, протягом 30 діб з моменту проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку. Згідно зі статтею 376 Кримінального процесуального кодексу України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському районному суді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву. Вирок постановлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику. Суддя [PERSON]

Результат: guilty