Вид судочинства: commercial
Суддя: Рудовська Інна Анатоліївна с
Дата ухвалення: 2014-01-08 00:00:00+02

Обставини справи:
29 жовтня 2012 року між Управлінням капітального будівництва реконструкції та технічного нагляду виконавчого комітету Бердянської міської ради (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Кепітал-сіті" (далі - підрядник) укладено Договір про закупівлю робіт за державні кошти № 17 (далі - Договір) за умовами якого замовник доручає, а підрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов Договору виконання будівельно-монтажний робіт. Об'єкт будівництва: Капітальний ремонт бульвару Гайдара м. Бердянськ. Адреса розташування об'єкта: бульвар Гайдара, м. Бердянськ. (п.п. 1.,2. Договору) на загальну суму 9 078 375 грн. 20 коп. Згідно п. 3 Договору бюджетні зобов'язання за договором буде здійснено у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань після затвердження відповідних кошторисів (планів використання бюджетних коштів). В межах асигнувань, затверджених рішенням тридцять третьої сесії Бердянської міської ради VI скликання №34 від 31 січня 2013 року фінансування робіт по вищезазначеному об'єкту у 2013 році здійснювалося на суму 1 454 661 грн. 00 коп. за рахунок коштів місцевого бюджету що зафіксовано у додатковій угоді №2 від 04.03.2013 р. до договору №17 від 29.10.2012 р. про виконання будівельно-монтажних робіт по об'єкту "Капітальний ремонт бульвару Гайдара м. Бердянськ". Згідно п. 51 Договору замовник має право згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1764 від 27.12.2001 р. "Про затвердження Порядку державного фінансування капітального будівництва" проводити попереднє фінансування у розмірі 30% від вартості робіт, яка зазначена у п.9. цього Договору. Виконавець зобов'язаний в термін 60 календарних днів звітувати перед замовником про використання авансованих коштів. По закінченні терміну невикористані суми авансу повертаються замовнику. Замовник має право контролювати використання наданих підряднику сум авансу. Як вбачається з матеріалів справи, у 2012 році позивач перерахував передоплату на закупівлю будівельних матеріалів у розмірі 260 000 грн., після чого підписаний акт виконаних робіт на суму 1612 293,20 грн., що підтверджується актом виконаних робіт форми КБ-2в №1 за листопад 2012р. У 2013 році відповідач отримав 436 398, 00 грн. для закупівлі будівельних матеріалів за договором, про що свідчать платіжні доручення: №9 від 04.03.2013 р., №10 від 04.03.2013 р., №11 від 04.03.2013 р., №12 від 11.03.2013 р., які були витрачені на продовження виконання будівельних робіт на об'єкті. По закінченню робіт відповідач у встановлений строк відзвітував за користування наданих грошових коштів, а саме було передано пакет наступних документів: - акт приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) на суму 374 256,00 грн. за липень 2013 р.; - довідка про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) на суму 374 256,00 грн. за липень 2013 р.; - акт здачі-прийому послуг №310712013 від 31.07.2013 р.; - розрахункова накладна №10072013 від 10.07.2013 р. на суму 12326,75 грн.; - розрахункова накладна №19072013 від 19.07.2013 р. на суму 127812,95 грн.; - розрахункова накладна №31072013 від 31.07.2013 р. на суму 14442,19 грн. 22.10.2013 р. № 1002/94 відповідачем отримано лист, згідно якого позивач просив доопрацювати акт №2 виконаних робіт та довідку про вартість виконаних будівельних робіт за липень 2013 рік на суму 374256,40 грн., що відповідачем не спростовано. Основні засади господарювання в Україні визначає Господарський кодекс України (надалі по тексту ГК України), який регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (ст. 1 ГК України). Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на те, що відповідач виконав зобов'язання за договором про закупівлю робіт за державні кошти №17 від 29.10.2012 р., а саме відзвітував перед позивачем про використані кошти. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У відповідності із ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Резолютивна частина:
В задоволенні позову відмовити. Судові витрати по справі покласти на позивача. Суддя І.А. Рудовська Дата підписання рішення " " січня 2014р.

Результат: denied