Вид судочинства: commercial
Суддя: Павленко Є.В.
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02

Обставини справи:
1 серпня 2020 року між Підприємцем та Товариством було укладено договір суборенди нежитлових приміщень, за умовами якого позивач зобов`язався передати відповідачу, а останній, у свою чергу, - прийняти в строкове платне користування нерухоме майно: частину нежилих кімнат, розмішених у групі нежитлових приміщень № 1 - № 33, вітрину (група приміщень № 68), площею 43,40 кв.м, що розташовані у будинку за адресою: місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6 (в літері А), а також своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та здійснювати відшкодування визначених цим договором витрат (пункти 1.1., 1.2. вказаної угоди). Цей договір підписаний позивачем та уповноваженим представником відповідача, а також скріплений їх печатками. На момент підписання цього договору Підприємець є користувачем об`єкту оренди на підставі договору оренди нежитлових приміщень від 1 серпня 2020 року, укладеного між позивачем та Романенком Ігнатієм Геннадійовичем (пункт 1.3. даного правочину). Відповідно до пункту 2.1. договору вказане нерухоме майно передається Товариству в оренду згідно його функціонального призначення для використання останнім у його підприємницькій діяльності: для розміщення офісу працівників чи інших осіб відповідача. Згідно з пунктами 3.1., 3.2. договору Підприємець передає Товариству нерухоме майно 1 серпня 2020 року. Відповідач повергає позивачу об`єкт оренди не пізніше останнього дня строку оренди, визначеного пунктом 4.1. договору. У разі дострокового припинення цієї угоди з будь-яких підстав, відповідач зобов`язаний повернути позивачу об`єкт оренди протягом 30 календарних днів з дня дострокового припинення договору, оплативши Підприємцю весь період до дати фактичного повернення об`єкта оренди. За умовами пункту 3.6. даного правочину передача нерухомого майна в користування та його повернення оформлюється відповідними актами приймання-передач, які є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до пунктів 4.1., 4.2. договору нерухоме майно передасться в оренду строком на 35 місяців, який розпочинає свій відлік з дня передачі об`єкта оренди Товариству за актом приймання-передачі. Продовження строку дії договору на новий строк здійснюється шляхом підписання сторонами нового договору, що не передбачає можливості автоматичної його пролонгації. За користування нерухомим майном протягом одного повного календарного (розрахункового) місяця Товариство сплачує Підприємцю орендну плату в розмірі 22 232,30 грн. Сторони домовилися, що розрахунок орендної плати здійснюється виходячи з вартості оренди 1 кв.м у розмірі 18,50 доларів США (пункт 5.1. договору). Згідно з пунктом 5.2. цієї угоди за умови зміни (станом на початок кожного нового поточного кварталу) офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України, по відношенню до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на дату укладення цього Договору та узгодженого сторонами у пупки 5.3. цього договору, розмір місячної орендної плати за користування об`єктом оренди, який вказаний у пункті 5.1. цього договору, піддягає корегуванню (індексації). Розрахунок (корегування) орендної плати при зміні офіційного курсу гривні до долара США здійснюється за формулою: А1 = Ао х (К1/К2), де: А1 - це місячна орендна плата за відповідний розрахунковий місяць, яка підлягає сплаті відповідачем; Ао - це місячна орендна плата, що встановлена у пункті 5.1. цього договору; К1 - це курс НБУ гривні до долара США на перший день кожного нового поточного кварталу; К2 - це курс НБУ гривні до долара США на день підписання цього договору та зазначений в пункті 5.3. договору. У пункті 5.3. договору сторони визначили, що погоджений ними офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України станом на 1 серпня 2020 року, при зміні якого орендна плата підлягає коригуванню, складає 27,69 грн за 1 долар США. Згідно з пунктом 5.4. даної угоди відповідач зобов`язався щомісячно протягом перших 10 банківських днів кожного поточного місяця самостійно здійснювати розрахунок орендної плати за поточний розрахунковий місяць оренди та перерахувати на вказаний у цьому договорі рахунок позивача орендну плату за поточний розрахунковий місяць, визначену відповідно до умов пунктів 5.1. - 5.4. цього правочину. Користування відповідачем об`єктом оренди щомісяця підтверджується сторонами шляхом складання та підписання акта про надання послуг, у якому зазначається розмір орендної плати за розрахунковий місяць. Якщо сторона, що отримала проект акта, не підпише та не поверне або не висуне письмові заперечення щодо акта протягом 10 календарних днів від дати його отримання, то відповідний акт вважається узгодженим (пункт 5.7. договору). Згідно з підпунктами 7.1.1., 7.1.4. пункту 7.1. цієї угоди відповідач зобов`язався прийняти об`єкт оренди у користування за актом приймання-передачі та використовувати його виключно у відповідності до його цільового призначення і мети оренди, визначеної договором, з дотриманням інших умов цієї угоди; своєчасно вносити орендну плату в розмірі і порядку, передбаченими цим договором та додатковими угодами до нього. Судом встановлено, що на виконання умов договору 1 серпня 2020 року між сторонами підписано акт приймання-передачі № 3, зі змісту якого вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно: частину нежилих кімнат, розмішених у групі нежитлових приміщень № 1 - № 33, вітрину (група приміщень № 68), площею 43,40 кв.м, що розташовані у будинку за адресою: місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6 (у літері А). Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму (частина 3 статті 774 ЦК України). Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається, що позивач надав відповідачу послуги з оренди вказаним нерухомим майном у період з серпня 2021 року по листопад 2021 року загальною вартістю 86 468,32 грн (без ПДВ), що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печаткою Товариства актами наданих послуг: від 31 серпня 2021 року (за серпень 2021 року) на суму 21 862,97 грн (без ПДВ), від 30 вересня 2021 року (за вересень 2021 року) на суму 21 862,97 грн (без ПДВ), від 29 жовтня 2021 року (за жовтень 2021 року) на суму 21 371,19 грн (без ПДВ), від 30 листопада 2021 року (за листопад 2021 року) на суму 21 371,19 грн (без ПДВ). Вищезазначені акти наданих послуг підписані без зауважень та заперечень. Про відсутність заперечень щодо наданих послуг з оренди за вказані місяці та наявність заборгованості за договором свідчать гарантійні листи відповідача: від 22 липня 2021 року № 02-1332 та від 28 жовтня 2021 року № 02-7744, у яких Товариство просило продовжити терміни сплати цієї заборгованості та повідомило про призупинення дії вказаного договору оренди з 1 грудня 2021 року. Судом встановлено, що на початок третього кварталу 2021 року ціна 1 долара США становила 27,2275 грн, а на початок четвертого кварталу - 26,6175 грн. Проте, незважаючи на вказану обставину, Підприємство розрахувало суму основного боргу виходячи зі ставки орендної плати, визначеної в пункті 5.1. договору без проведення її індексації, обумовленої сторонами в пункті 5.2. договору. Таким чином, розрахунок позивача щодо наявної у відповідача основної заборгованості з орендної плати за період з серпня 2021 року по листопад 2021 року є необґрунтованим, оскільки здійснений без урахування положень пунктів 5.2., 5.3. договору. Враховуючи те, що встановлена загальна сума основного боргу відповідача за договором складає 86 468,32 грн (21 862,97 грн + 21 862,97 грн + 21 371,19 грн + 21 371,19 грн), яка підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, однак Товариство на момент прийняття рішення не надало документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про часткове задоволення цієї вимоги в межах зазначеної суми. У зв`язку з цим у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача 2 460,88 грн основного боргу слід відмовити. Також у зв`язку з неналежним виконанням Товариством покладеного на нього обов`язку щодо сплати орендних платежів, позивач просив суд стягнути з відповідача 2 651,43 грн трьох процентів річних, нарахованих на суму боргу за кожен окремий місяць за період з 16 серпня 2021 року по 20 жовтня 2022 року, а також 15 082,39 грн інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суму боргу з серпня 2021 року по травень 2022 року. За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з тим, що позивач невірно визначив суми щомісячних платежів, а також початкові дати прострочення, зокрема, не враховано роботу банківської системи у зв`язку з перенесенням робочих днів у жовтні 2021 року, тому судом здійснено власних розрахунок вказаних компенсаційних виплат. За перерахунком суду, обґрунтований розмір інфляційних втрат складає 14 351,22 грн, з яких: 3 917,33 грн - інфляційні втрати, нараховані у період з 16 серпня 2021 року по 31 травня 2022 року на суму боргу в розмірі 21 862,97 грн, 3 917,33 грн - інфляційні втрати, нараховані у період з 15 вересня 2021 року по 31 травня 2022 року на суму боргу в розмірі 21 862,97 грн, 3 308,28 грн - інфляційні втрати, нараховані у період з 19 жовтня 2021 року по 31 травня 2022 року на суму боргу в розмірі 21 371,19 грн, 3 308,28 грн - інфляційні втрати, нараховані у період з 15 листопада 2021 року по 31 травня 2022 року на суму боргу в розмірі 21 371,19 грн. Разом із тим, у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 731,17 грн інфляційних втрат слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Оскільки заявлений розмір трьох процентів річних не перевищує розрахованої судом суми вказаної компенсаційної виплати, вказана вимога позивача підлягає задоволенню в повному обсязі. Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позивач просив суд стягнути з Товариства 2 120,29 грн пені, нарахованої у період з 15 листопада 2021 року по 15 травня 2022 року на суму основного боргу за листопад 2021 року в розмірі 22 232,30 грн. Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою. За змістом частин 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України). Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Пунктом 9.4. договору передбачено, що у разі несвоєчасного або не у повному обсязі перерахування орендної плати, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. У зв`язку з тим, що позивач невірно визначив суму боргу за листопад 2021 року, тому судом здійснено власних розрахунок вказаної штрафної санкції. За перерахунком суду, обґрунтований розмір пені складає 2 038,17 грн, яка нарахована у період з 15 листопада 2021 року по 15 травня 2022 року на суму боргу в розмірі 21 371,19 грн, а тому ця вимога підлягає частковому задоволенню в межах зазначеної суми. Разом із тим, у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 82,12 грн пені слід відмовити у зв`язку з її необґрунтованістю. Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, позов Підприємця підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Резолютивна частина:
Позов задовольнити частково. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" (04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А; ідентифікаційний код 32404600) на користь Фізичної особи-підприємця Романенка Іллі Геннадійовича ( [ADDRESS] ; ідентифікаційний номер [NUMBER] ) 86 468 (вісімдесят шість тисяч чотириста шістдесят вісім) грн 32 коп. основної заборгованості, 14 351 (чотирнадцять тисяч триста п`ятдесят одну) грн 22 коп. інфляційних втрат, 2 651 (дві тисячі шістсот п`ятдесят одну) грн 43 коп. трьох процентів річних, 2 038 (дві тисячі тридцять вісім) грн 17 коп. пені, а також 2 406 (дві тисячі чотириста шість) грн 33 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено та підписано 9 січня 2023 року СуддяЄ.В. Павленко

Результат: partial