Вид судочинства: commercial
Суддя: Мірошниченко М.В.
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02

Обставини справи:
13.04.2023 [PERSON] , керуючи транспортним засобом HYUNDAI Accent, др.н. [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] скоїв ДТП, чим заподіяв механічні пошкодження автомобілю VOLKSWAGEN Tiguan, д.н. [NUMBER] , що зафіксовано довідкою Управління патрульної поліції в місті Києві про дорожньо-транспортну пригоду №3023107352244417 від 13.04.2023. Вина у ДТП водія транспортного засобу HYUNDAI Accent, др.н. [NUMBER] , встановлена постановою Печерського районного суду міста Києва у справі 757/15620/23 від 15.11.2023. Автомобіль VOLKSWAGEN Tiguan, д.н. [NUMBER] , № шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2020 на момент ДТП був забезпечений Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (позивачем) на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 207.20.000010/153 від 02.08.2022. 26.04.2023 страхувальником подано до позивача заяву про виплату страхового відшкодування. У страхових актах №3.23.01268-1 від 28.04.2023 та №3.23.01268-2 від 10.05.2023 позивачем визначено до виплати страхове відшкодування відповідно в сумах 9097,14 грн. та 132079,79 грн., загалом - у сумі 141176,93 грн. Відповідно до умов договору добровільного майнового страхування позивач здійснив виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль в загальному розмірі 141 176,93 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №68810044 від 10.05.2023 на суму 9097,14 грн. та платіжною інструкцією №68809781 від 01.05.2023 на суму 132079,79 грн. 17.05.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою від 17.05.2023 №3.23.01268 про виплату страхового відшкодування сумі 138576,93 грн. в порядку суброгації на підставі полісу відповідача №209256324. Відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування, тому позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача суми відшкодування розмірі 127500,00 грн. (в межах ліміту відповідальності 130 000,00 грн. та франшизи 2500,00 грн.). Згідно з ч. 1 ст. 979 Цивільного кодексу України (тут і надалі законодавчі акти застосовуються судом у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 990 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. У ст. 9 Закону України від 07.03.1996 № 85/96-ВР Про страхування визначено, що страховим відшкодуванням є страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Матеріалами справи підтверджується, що за умовами договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №207.20.000010/153 від 02.08.2022 позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 141176,93 грн. Згідно ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України від 07.03.1996 № 85/96-ВР «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи зі змісту наведених норм, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18). Статтею 3 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У ст. 6 вказаного Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Вина у ДТП водія транспортного засобу HYUNDAI Accent, др.н. [NUMBER] , встановлена постановою Печерського районного суду міста Києва у справі 757/15620/23 від 15.11.2023. Цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи застрахована в ТДВ «СК «Кредо» згідно полісу №209256324. У заяві від 17.05.2023 №3.23.01268 позивач пред`явив відповідачу вимогу про виплату страхового відшкодування в розмірі 138576,93 грн. За приписами пункту 36.2 статті 36 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Отже, відповідач не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто до 15.08.2023, повинен був на підставі пункту 36.2 статті 36 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач не надав доказів прийняття обґрунтованого рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування та надання його позивачу у вставлений строк відповідно до п. 36.2 ст. 36, п.37.2 ст. 37 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За полісом №209256324 ліміт відповідальності відповідача за шкоду заподіяну майну третіх осіб складає 130 000,00 грн., франшиза 2600,00 грн. Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. В позовній заяві сума страхового відшкодування розрахована позивачем як різниця між лімітом відповідальності відповідача за майнову шкоду та франшизою відповідача за полісом №209256324: 130 000,00 грн. - 2500,00 грн. = 127500,00 грн. Разом із цим, як встановлено судом, франшиза відповідача становить 2600,00 грн., а не 2500,00 грн., як рахує позивач. У звязку з цим суд визнав обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 127400,00 грн. (130 000,00 грн. - 2600,00 грн.). Відповідач не надав суду доказів виплати позивачу страхового відшкодування в розмірі 127400,00 грн. Враховуючи викладене, суд задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування частково - в сумі 127400,00 грн. В іншій частині у позові відмовив. Згідно з п. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Позовна заява містить вимоги майнового характеру на суму 127500,00 грн. та подана в 2025 році в системі «Електронний суд». Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року в розмірі 3028,00 грн. Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, судовий збір за розгляд позовної заяви в даній справі про стягнення 127500,00 грн. складає 3028,00 грн. (мінімальна ставка) х 0,8 = 2422,40 грн. За розгляд позовної заяви позивач сплатив судовий збір у сумі 3028,00 грн. платіжною інструкцією №3544 від 31.10.2025. Судовий збір зараховано до Державного бюджету України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог: на відповідача в сумі 2420,50 грн., на позивача в сумі 1,90 грн. Переплата судового збору в сумі 605,60 грн. може бути повернута позивачу за його клопотанням на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Резолютивна частина:
Позов задовольнити частково. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО (просп. Моторобудівників, буд. 34, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код 13622789) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Експрес-Страхування (04073, м.Київ, пр. Бандери Степана, буд. 22, ідентифікаційний код 36086124) страхове відшкодування в розмірі 127400,00 грн. (сто двадцять сім тисяч чотириста грн. 00 коп.) та витрати на сплату судового збору в розмірі 2420,50 грн. (дві тисячі чотириста двадцять грн. 50 коп.). В іншій частині в позові відмовити. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 05.01.2026. Суддя М.В. Мірошниченко

Результат: partial