Вид судочинства: civil
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2011-09-27 00:00:00+03

Обставини справи:
Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] в порядку набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.04.1995 року її мама [PERSON] із співмешканцем [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS]. [INFO] року мати померла, після її смерті відкрилася спадщина на належну їй Ѕ частину квартири, яку успадкувала донька позивача [PERSON] на підставі заповіту від 13.06.1995 року. [INFO] року помер інший співвласник квартири [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на Ѕ квартири, але спадкоємців не було. В квартирі ніхто не зареєстрований. Позивач проживає в квартирі з 1981 року, тобто більше 10 років, сплачувала комунальні послуги, здійснювала поточний та капітальний ремонт. Враховуючи наведене просить визнати за нею право власності на Ѕ вказаної квартири в порядку набувальної давності на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заяву з наведених в ній мотивів. Також пояснила, що проживала в спірній квартирі безперервно з 1981 року, після смерті матері доглядала за її фактичним чоловіком [PERSON] З нею проживала донька [PERSON] Однак, в подальшому через її неналежну поведінку та неприязні відносини позивача із співмешканцем доньки, остання переїхала проживати у квартиру, що в м. Новий Розділ, яка належить позивачу на праві власності. Позивач періодично проживала в м. Новий Розділ, однак у зв'язку з відносинами, які склалися з донькою, не могла там проживати більше кількох тижнів. На пропозицію [PERSON], щоб вона переїхала на проживання у м. Новий Розділ, а донька у квартиру на [ADDRESS], та відмовилася. Тому коли донька приїздила із своїм співмешканцем у м. Львів, вона не давала їм ключів від квартири. Представник позивача [PERSON] підтримав позов та вказав, що [PERSON] добросовісно заволоділа нерухомим майном, так як вселилася туди як член сім»ї з матір»ю на законних підставах, та відкрито і безперервно володіє квартирою більше 10 років після смерті [PERSON] по даний час. Тому вона набула право власності на це майно. Представник відповідача Львівської міської ради Попович Я.Д. в судовому засіданні заперечив проти позову, пояснив, що позивач не довела добросовісності заволодіння квартирою та відкрите і безперервне володіння такою більше 10 років, зокрема допитані в засіданні свідки не підтвердили цього факту, натомість вказали, що [PERSON] проживала періодично в м. Новий Розділ, де вона зареєстрована. Просив в позові відмовити. Представник третьої особи [PERSON] -[PERSON] заперечив проти позову, зазначив, що [PERSON] є донькою [PERSON] Квартиру [ADDRESS] отримали бабуся [PERSON] та [PERSON], де були зареєстровані з 01.06.1979 року, їх донька [PERSON] та [PERSON] також переїхали в цю квартиру та проживали там до смерті бабусі. У 1996 році переїхали в отриману [PERSON] квартиру на [ADDRESS]. У 2005 році позивач продала цю квартиру та переїхала у м. Новий Розділ, де проживала протягом 2005 року. В 2007 році дала дозвіл на реєстрацію [PERSON] в цьому житлі та в 2009 році зареєструвалася сама. Вкінці 2005 року позивач на умовах оренди (усний договір) переїхала в квартиру на [ADDRESS], Ѕ частина якої є власністю третьої особи, за що сплачувала комунальні платежі. В 2009 році [PERSON] поміняла замки в квартирі та не надала ключів, з приводу чого [PERSON] зверталася в правоохоронні органи. При цьому жодних ремонтних робіт в квартирі позивач не здійснювала. Просив в позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, показів свідків, дослідивши представлені по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном -протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що мати позивача [PERSON] разом з [PERSON] без реєстрації шлюбу з 01.06.1979 року проживали та були прописані за адресою: [ADDRESS], що стверджується будинковою книгою (а.с.42-43). Згідно з рішенням виконкому Львівської міської ради № 181 від 23.12.1994 року (а.с.29) [PERSON] та його дружині -[PERSON] дозволено проживати в квартирі у зв'язку з виключенням її з числа службових. Як вбачається з свідоцтва про право власності на квартиру 20 квітня 1995 року квартира [ADDRESS] була приватизована [PERSON] та [PERSON] згідно з Законом «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно із свідоцтвом про смерть [PERSON] померла [INFO] року, а [PERSON] -помер [INFO] року (а.с.9,12). На підставі заповіту від 13.06.1995 року [PERSON], рішення суду від 29.10.1998 року, (а.с.10,40) третя особа [PERSON] -її внучка успадкувала Ѕ частини квартири. Як ствердила позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] . -її донька, з часу отримання [PERSON] та [PERSON] квартири на [ADDRESS] вони також там жили, тобто вселилися правомірно на законних підставах як члени сім»ї [PERSON] В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження покликання третьої особи на укладення договору оренди з позивачем, тому суд виходить з того, що [PERSON] надалі володіла квартирою безтитульно. Разом з тим, в ході розгляду справи не здобуто належних та допустимих доказів того, що [PERSON] продовжувала відкрито та безперервно володіти майном протягом десяти років, тобто з 01.01.2001 року. Так, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] -мешканці будинку [ADDRESS] показали, що [PERSON] більше десяти років проживає в квартирі № 9-А вказаного будинку, а її донька проживала з нею до того як вийшла заміж. Свідки [PERSON], [PERSON] -знайомі позивача вказали, що [PERSON] постійно проживає на [ADDRESS] Натомість, свідок [PERSON] повідомила, що у позивача є ще житло в м. Новий Розділ, куди вона їздила до доньки, але довго там не проживала, бо в них неприязні відносини, найдовше проживала там 1 місяць. Свідки та позивач, не довели того факту, що [PERSON] особисто весь цей час підтримувала житло в належному стані та проживала в квартирі безперервно. Пояснення свідків про те, що вони постійно бачили [PERSON] за місцем проживання на [ADDRESS] не можуть бути належним доказом того, що вона відкрито та безперервно володіла квартирою. Крім цього, суд приймає до уваги, що [PERSON] в судовому засіданні 27.09.2011 року пояснила, вказуючи на житло на [ADDRESS] що вона проживала «там і там». На підтвердження таких слів, судом встановлено, що згідно домової книги на квартиру [ADDRESS] (а.с.47-48) [PERSON] 31.08.2010 року зареєструвала своє місце проживання в даній квартирі, власником якої вона є, а також з 2007 році там зареєстрована [PERSON] Також з домової книги на [ADDRESS] (а.с.45-46) вбачається, що позивач з 1981 року була прописана у цій квартирі, яку в подальшому продала та придбала житло в м. Новий Розділ, що не заперечується і самою [PERSON] З огляду на досліджені докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не доведено тої обставини, що вона відкрито і безперервно володіла спірним нерухомим майном протягом десяти років та не надано на підтвердження цього жодних належних доказів. При цьому, суд звертає увагу, що на той час коли позивач проживала в спірній квартирі мали місце її недобросовісні дії на час володіння такою, зокрема коли вона поміняла замки у вхідних дверях та не надавала ключі третій особі, яка є власником Ѕ частки квартири, чого сама [PERSON] не заперечила. Натомість, позивач не зверталася до відповідних установ з приводу того, що донька чинить їй перешкоди у користуванні її власністю -квартирою у м. Новий Розділ, а очевидно з об'єктивних причин, які полягають в їх неприязних відносинах, проживає на даний час окремо від [PERSON] в квартирі на [ADDRESS]. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в позові [PERSON]

Резолютивна частина:
В позові [PERSON] до Львівської міської ради, третя особа [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку набувальної давності -відмовити.

Результат: other