Вид судочинства: commercial
Суддя: Красота Олександр Іванович
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02

Обставини справи:
28.04.2010 року між Позивачем (далі-Позикодавець) та Відповідачем (далі-Позичальник) був укладений Договір позики (далі-Договір), відповідно до пункту 1.1 якого Позикодавець передає у власність Позичальника грошові кошти в розмірі, що обумовлений Договором, а Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцю таку ж суму грошових коштів, що обумовлена умовами Договору. Згідно пункту 2.1 Договору, розмір позики становить 64 000,00 грн. Нарахування відсотків за Договором не передбачено. (п. 2.2 Договору). Відповідно до пункту 3.2 Договору, позика надається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок Позичальника. Позика вважається наданою з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку Позикодавця в банківській установі, що його обслуговує, на поточний рахунок Позичальника. (п. 3.3 Договору). Пунктом 4.1 Договору, з урахуванням Додаткової угоди №1 від 29.02.2012 року, передбачено, що остаточною датою повернення позики вважається 31.12.2012 року. Згідно з пунктом 5.1 Договору, при настанні дати, вказаної в п.4.2 Договору, Позичальник зобов'язується протягом двох календарних днів повернути Позикодавцю позику в розмірі, що зазначений в п. 2.1 Договору. Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Кожна сторона вправі вимагати дострокового розірвання договору. Строк надання позики може бути продовжено за згодою сторін. У цьому випадку строк дії Договору продовжується на відповідний строк. (п.п. 8.2, 8.3 Договору). На виконання умов Договору Позивач 29.04.2010 року платіжним дорученням №1492, перерахував Відповідачу суму позики в розмірі 64 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою, яка знаходиться в матеріалах справи. (а.с. 13-16). Відповідно до пункту 4.1 Договору, з урахуванням Додаткової угоди №1 від 29.02.2012 року, термін повернення грошових коштів, перерахованих Позичальнику в межах строку в два календарних дні, передбаченого пунктом 5.1 Договору, сплинув 02.01.2014 року. Станом на час розгляду спору доказів повернення Відповідачем Позивачу грошових коштів в сумі 64 000,00 грн. сторонами суду не надано. Розглядаючи вказані позовні вимоги необхідно вказати на наступне. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Стаття 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Нормами статті 530 Цивільного кодексу України, встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 598 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено обов'язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин 2, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України, позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов'язку сплатити неустойку. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пунктом 6.2 Договору передбачено, що при порушення Позичальником строку повернення позики (п. 5.1 Договору) він повинен сплатити на поточний рахунок Позикодавця пеню в розмірі 0,1 % від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики. Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно із статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який встановлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Розмір пені, розрахований Позивачем від суми основного зобов'язання, за період прострочення з 02.01.2013 року по 30.10.2013 року, складає суму в розмірі 19 264,00 грн., з якою господарський суд не погоджується, відповідно до розрахунку, зробленого судом, період нарахування пені повинен бути з дати саме з 03.01.2013 року, та з урахуванням вищенаведених норм законодавства, не повинен перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, а отже, розмір пені становить суму в розмірі 7 501 грн. 15 коп. ВідсотокГраничний строк оплати товаруСтрок розрахунку пеніКількість днів простроченняСума до сплати, грн.Сума пені, грн.2*Ставка НБУ03.01.201330.10.201330064 000,007 501,15 У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Розмір 3% річних, розрахований Позивачем від суми основного зобов'язання, за період прострочення з 02.01.2013 року по 30.10.2013 року, складає суму в розмірі 1 579 грн. 65 коп., з якою господарський суд також не погоджується, оскільки період нарахування 3% річних повинен бути саме з дати 03.01.2013 року, а отже розмір 3% річних за період прострочення з 03.01.2013 року по 30.10.2013 року, складає суму в розмірі 1 578 грн. 08 коп., яка і підлягає задоволенню. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково зі стягненням з Відповідача на користь Позивача 64 000 грн. 00 коп. - основного боргу, 7 501 грн. 15 коп. - пені, 1 578 грн. 08 коп. - 3% річних. Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати по справі покладаються на сторони, пропорційно задоволених позовних вимог. Крім того, при поданні позовних матеріалів до суду, Позивачем відповідно до квитанції №N00EA34742 від 03.12.2013 року (а.с. 7), платіжного доручення №899 від 30.10.2013 року (а.с.8) та квитанції №І1-147 від 19.11.2013 року (а.с. 9) сплачена сума судового збору у загальному розмірі 1 827 грн. 00 коп. У зв'язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, який набрав чинності 01.11.2011р. (п. 1 ст. 10 Закону), розмір ставок судового збору встановлено виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. В п.п. 1 та 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону визначений розмір ставки судового збору, а саме за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір ставки судового збору складає 2 відсотки від ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону), а за подання заяви немайнового характеру в 1 розмірі мінімальної заробітної плати (п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону). Отже відповідно до вказаних вище вимог, Позивач повинен був сплатити суму судового збору у розмірі не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати, тобто у сумі 1720 грн. 50 коп. Стаття 7 Закону України "Про судовий збір" встановлює підстави повернення судового збору яким відповідно до п.п.1 п.1 вказаної статті, повернення судового збору відбувається у разі внесення його в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Таким чином різниця переплати Позивачем судового збору при подачі позову становить суму у розмірі 106 грн. 50 коп., яка підлягає поверненню з Державного бюджету України.

Резолютивна частина:
Позов задовольнити частково. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сєди Наталії Володимирівни (49000, м.Дніпропетровськ, вул. Калинова, 80/26, ІПН 2881804981) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Елєгін" (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, пров. Суворова, 9, ЄДРПОУ 31116080) 64 000 грн. 00 коп. - основного боргу, 7 501 грн. 15 коп. - пені, 1 578 грн. 08 коп. - 3% річних - 3% річних, 1 481 грн. 94 коп. - судового збору. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили. Згідно з п. 1. ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" Повернути з Державного бюджету України повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Елєгін" (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, пров. Суворова, 9, ЄДРПОУ 31116080) 106 грн. 50 коп. суму зайво сплаченого судового збору, перерахованого згідно квитанції №N00EA34742 від 03.12.2013 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №904/9692/13 (а.с. 7). Суддя О.І. Красота Рішення підписано 14.01.2014р.

Результат: partial