Вид судочинства: criminal
Суддя: Муругов В. В.
Дата ухвалення: 2020-01-10 00:00:00+02

Обставини справи:
31.10.2018 року близько 22.00 години в с. Інгулка Баштанського району Миколаївської області [PERSON] та [PERSON] , маючи не зняті та не погашені судимості за вчинення корисливих злочинів проти власності, в ході спільного розпиття алкогольних напоїв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вступили між собою в злочинну змову на незаконне заволодіння мотоциклом [PERSON] . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, 31.10.2018 року близько 23.30 годин [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, за попередньою змовою шляхом вільного доступу проникли на територію домоволодіння [PERSON] , розташованого по [ADDRESS] , яке не було огороджене, де незаконно заволоділи мотоциклом марки «ІЖ Юпітер», який викотили за територію домоволодіння на пустир, де [PERSON] з`єднав дроти із замка запалювання та спільно із [PERSON] з буксиру завели вказаний мотоцикл та залишили на ньому місце вчинення злочину. 10.03.2019 року близько 19.00 години в [ADDRESS] [PERSON] , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення корисливих злочинів проти власності, запропонував іншій особі, провадження відносно якої зупинене, здійснити крадіжку чавунних батарей з нежилого будинку по [ADDRESS] , який належить [PERSON] , на що вказана особа погодилася. Того ж дня, близько 20.00 год., реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою, [PERSON] та інша особа, провадження відносно якої зупинене, через двір сусіднього домоволодіння по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , проникли на територію домоволодіння по [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , де через незачинені двері проникли до будинку та за допомогою фізичної сили демонтували дві чавунні батареї опалення на шість секцій кожна, вартістю 55 грн. за одну секцію, загальною вартістю 660 грн., та таємно викрали їх, винісши за територію домоволодіння, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому [PERSON] матеріальних збитків на суму 660 грн. Крім того, 12.03.2019 року близько 15.00 години в с. Інгулка Баштанського району Миколаївської області [PERSON] вступив з [PERSON] в злочинну змову на крадіжку чавунних батарей з нежилого будинку по [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Того ж дня, близько 19.00 год., реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою, [PERSON] та [PERSON] , через двір сусіднього домоволодіння по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , проникли на територію домоволодіння по [ADDRESS] , яке належить [PERSON] , через незачинені двері проникли до будинку звідки таємно повторно викрали дві чавунні батареї опалення на шість секцій кожна, вартістю 55 грн. за одну секцію, загальною вартістю 660 грн., винісши їх за територію домоволодіння та в подальшому погрузивши їх на тачку, вивезли на пункт прийому металобрухту, розпорядившись таким чином викраденим на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому [PERSON] матеріальних збитків на суму 660 грн. Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачені [PERSON] та [PERSON] скоїли злочини, передбачені ч.3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в житло, та ч. 2 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб. Свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів [PERSON] визнав та вказав, що за викладених в обвинувальному акті обставин, 31.10.2018 року в нічний час він спільно з [PERSON] , перебуваючи в стані сп`яніння, на пропозицію [PERSON] прийшли до подвір`я домоволодіння його колишньої співмешканки [PERSON] в [ADDRESS] , щоб взяти мотоцикл, який обвинувачений вважав їх спільною власністю, щоб використати його для поїздки в сусіднє село. Обвинувачений вважав, що має підстави користуватись даним мотоциклом, оскільки він був придбаний [PERSON] за рахунок коштів від державної допомоги на їх спільних дітей, і він допомагав їй знайти продавця даного мотоциклу, ремонтував його. При цьому, обвинувачений підтвердив, що він не проживав з потерпілою близько трьох років до вчинення цього діяння, а мотоцикл потерпіла придбала саме в цей період в 2017 році. Крім того, з потерпілою [PERSON] на той час співмешкав інший обвинувачений [PERSON] . Тієї ночі обвинувачені не питали згоди у [PERSON] на те, що взяти мотоцикл, оскільки знали, що вона б їм не дала мотоцикл, бо вони перебували в стані сп`яніння. Вони пройшли до двору, оскільки огорожа була відсутня та, не заводячи мотоцикл вдвох викотили його через задній двір, відкотили його від двору, потім [PERSON] з`єднав дроти запалювання та вони удвох з [PERSON] , штовхаючи, завели мотоцикл та поїхали з місця події, але проїхали недалеко, оскільки в мотоциклі закінчилось пальне та сів акумулятор. Мотоцикл вони залишили на одній з вулиць села, а самі йшли по вулиці, на той час вже був ранок, по дорозі їх зустріли працівники поліції і спитали куди вони поділи мотоцикл. Вони показали місце, де залишили мотоцикл, який поліцейські відбуксирували до будинку потерпілої і вже після цього обвинувачений [PERSON] написав заяву про добровільну видачу працівникам поліції мотоциклу. В подальшому, в кінці зими 2019 року, точної дати обвинувачений не пам`ятає, він зустрів [PERSON] та той розповів йому, що спільно з [PERSON] з будинку, що розташований по сусідству з будинком [PERSON] вони викрали чавунні батареї опалення та [PERSON] запропонував йому так само викрасти ще батареї з вказаного домоволодіння, щоб їх продати на металобрухт. Обвинувачений погодився та вони ввечері, коли вже було темно, з [PERSON] через територію домоволодіння обвинуваченого [PERSON] пройшли на територію суміжного домоволодіння [PERSON] , через незачинені двері зайшли до будинку та в одній з кімнат виявили на підлозі дві з`єднані між собою трубами батареї. [PERSON] пояснив, що ці батареї він демонтував раніше. Вони зламали труби, що з`єднували батареї, та таємно винесли їх з будинку, перенесли до двору [PERSON] , де завантажили їх на тачку та відвезли на пункт прийому металобрухту, де їх здали, отримавши грошові кошти. У вчиненому обвинувачений кається, при проведенні з ним слідчих експериментів він добровільно розповів та показав обставини вчинених ним діянь. Свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину [PERSON] визнав повністю та відмовився від надання показань в суді. Крім власного визнання обвинуваченими своєї вини, їхня винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності. Із заяви [PERSON] від 01.11.2018 року слідує, що остання звернулася до поліції із заявою про викрадення в ніч з 31.10.2018 року по 01.11.2018 року мотоцикла «ІЖ Юпітер» з її домоволодіння по [ADDRESS] . Відповідно до витягу з ЄРДР відомості за вказаним фактом внесені до ЄРДР 01.11.2018 року за №12018150140000664. З рапорту чергового Баштанського ВП від 01.11.2018 року слідує, що повідомлення зі служби 102 про незаконне заволодіння транспортним засобом з домоволодіння по [ADDRESS] надійшло 01.11.2018 року о 05.33 год., заявник вказала про вночі з двору її домоволодіння викрадений мотоцикл ІЖ-Юпітер 5 без реєстраційного номеру, вказала, що мотоциклом міг заволодіти її колишній чоловік. Відповідно до протоколу огляду місця події від 01.11.2018 року та фототаблиці до нього - місцем вчинення злочину є територія домоволодіння по [ADDRESS] . Згідно із заявою [PERSON] від 02.11.2018 року останній видав працівникам поліції мотоцикл ІЖ, який він викрав в ніч з 31.10.2018 року на 01.11.2018 року з домоволодіння [PERSON] . Згідно з протоколом огляду предмету від 02.11.2018 року слідчим за участі потерпілої [PERSON] та понятих був оглянутий мотоцикл марки «ІЖ» червоного кольору без номерного знаку з дерев`яним щитом замість коляски. Потерпіла при огляді вказала, що це саме той мотоцикл, який був у неї викрадений у ніч з 31.10.2018 року на 01.11.2018 року. З протоколу слідчого експерименту від 14.12.2018 року слідує, що підозрюваний [PERSON] на місці в присутності двох понятих розповів та показав, як він на його пропозицію спільно з [PERSON] після спільного вживання алкогольних напоїв таємно заволоділи мотоциклом з домоволодіння по [ADDRESS] , викотивши його через задній двір, відкотили його на значну відстань, потім [PERSON] з`єднав дроти запалювання і вони з [PERSON] штовхаючи, завели мотоцикл та залишили місце події . З протоколу слідчого експерименту від 14.12.2018 року слідує, що підозрюваний [PERSON] на місці в присутності двох понятих та захисника розповів та показав, як спільно з [PERSON] на пропозицію останнього викрав мотоцикл з домоволодіння по [ADDRESS] . При цьому, вказав, що вони зайшли на неогороджену територію двору, викотили мотоцикл позаду будинку та відкотили його на значну від двору відстань, де [PERSON] з`єднав дроти запалювання, вони докотили мотоцикл до ґрунтової дороги та, штовхаючи його, завели мотоцикл та удвох поїхали з місця події. Відповідно до заяви [PERSON] від 03.04.2019 року слідує, що останній звернувся до поліції із заявою про викрадення батарей опалення з його домоволодіння по [ADDRESS] в період з 01.03.2019 року по 19.03.2019 року. Відповідно до витягу з ЄРДР відомості за вказаним фактом внесені до ЄРДР 04.04.2019 року за №12019150140000144. Відповідно до протоколу огляду місця події від 04.04.2019 року та фототаблиці до нього - місцем вчинення злочину є територія домоволодіння по [ADDRESS] . При огляді виявлені відсутність чавунної плити на грубі, в кімнатах під вікнами наявні сліди від встановлення шести реберних чавунних батарей, які на момент огляду відсутні. Згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №1265 від 17.04.2019 року ринкова вартість однієї секції бувших у користуванні чавунних батарей опалення станом на 10.03.2019 року становить 55 грн. За висновком судово-товарознавчої експертизи від 10.05.2019 року №1504 ринкова вартість однієї секції бувших у користуванні чавунних батарей опалення станом на 12.03.2019 року становить 55 грн. З протоколу слідчого експерименту від 22.05.2019 року слідує, що підозрюваний [PERSON] на місці в присутності двох понятих та захисника розповів та показав, як спільно з [PERSON] 12.03.2019 року викрали дві батареї із системи опалення з приміщення по [ADDRESS] . З протоколу слідчого експерименту від 24.05.2019 року слідує, що [PERSON] на місці в присутності двох понятих розповів та показав, як спільно з [PERSON] викрали дві батареї із системи опалення з приміщення по [ADDRESS] . Комплекс описаних вище доказів, які є належними та допустимими та узгоджуються між собою, доводить поза розумним сумнівом винуватість [PERSON] та [PERSON] у чиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України. Суд не погоджується з позицією сторони захисту щодо відсутності в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та щодо сумнівності обвинувачення в цій частині, у зв`язку з наступним. За позицією сторони захисту [PERSON] мав підстави вважати, що [PERSON] , який проживав тривалий час однією сім`єю з потерпілою [PERSON] , мав доступ до її мотоцикла та мав права користування ним. Крім того, сторона захисту вважає, що у обвинуваченого [PERSON] не було умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом, оскільки він мав уявне для нього право на використання даного мотоциклу, який він вважав їх спільним майном, бо воно було придбане за спільні кошти. Так відповідно до п.1 примітки до ст. 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. За такого, підставою для кваліфікації діянь особи за вказаною статтею є умисне протиправне заволодіння транспортним засобом всупереч волі його власника чи користувача. При цьому, оцінюючи надані в суді показання обвинуваченого [PERSON] щодо того, що він вважав, що має право користування мотоциклом, яким він заволодів спільно з [PERSON] , суд порівнює їх з іншими доказами по справі, а також встановленими судом фактами щодо обставин такого заволодіння та вважає показання обвинуваченого [PERSON] в цій їх частині недостовірними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за скоєне. На переконання суду, дійсну спрямованість умислу особи можливо встановити не тільки показаннями обвинуваченого щодо того, яка була мета його дій та як він усвідомлював та сприймав свої дії. Спрямованість умислу особи також знаходить своє відображення і в характері та способі його дій, оскільки цілеспрямовані дії особи, в тому числі, є результатом її вольової, інтелектуальної діяльності. В даному випадку цілком очевидно, що обидва обвинувачених при заволодінні мотоциклом діяли таємно, про що свідчать обставини справи, а саме те, що вони прийшли за мотоциклом вночі, діяли приховано, відкотивши мотоцикл на значну відстань від двору потерпілої і тільки там завели його, не мали при цьому при собі ключів від мотоцикла. Обвинувачені не питали згоди потерпілої на використання в ніч з 31.10.2018 року на 01.11.2018 року її транспортного засобу, оскільки з показань самого обвинуваченого [PERSON] , знали, що вона заперечуватиме проти цього. Одразу після виявлення факту зникнення мотоциклу потерпіла не вживала заходів на з`ясування місця його можливого знаходження у осіб, які б могли мати дійсні права користування таким транспортним засобом, а одразу з самого ранку звернулась до поліції, вказавши, що підозрює в незаконному заволодінні свого колишнього співмешканця. Комплекс вказаних обставин однозначно вказує на те, що обидва обвинувачених діючи саме в такий спосіб та за таких обставин, усвідомлювали протиправність заволодіння транспортним засобом потерпілої, діяли умисно щодо цього та всупереч її волі. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суб`єктом злочину, передбаченого ст. 289 КК, не можна визнавати осіб, які є співвласниками або законними користувачами транспортного засобу. За такого, лише законні підстави для користування або передбачена законом спільна власність виключає наявність в діях відповідної особи складу злочину, передбаченого ст. 289 КК України. При цьому, право спільної власності на майно (спільної сумісної чи спільної часткової) або право законного користування майном має бути дійсним, а не уявним, мати під собою відповідні фактичні та правові підстави. Заявлені ж обвинуваченим [PERSON] обставини, за яких він вважав, що має певні права щодо мотоцикла потерпілої (щодо того, що вони раніше разом проживали, мають спільних дітей, він допомагав придбавати потерпілій даний мотоцикл та він придбаний за кошти від державної допомоги на дітей), не є такими, що згідно з нормами ЦК України чи СК України зумовлювали б у обвинуваченого прав користування чи спільної власності на транспортний засіб потерпілої, оскільки з показань самого обвинуваченого [PERSON] даний транспортний засіб потерпіла придбала в період, коли вони вже припинили проживання однією сім`єю, кошти, за які придбавався даний транспортний засіб не були їх спільними коштами, тому він не міг мати відповідних законних прав на даний транспортний засіб. При цьому, цілком очевидно, що заявлені обвинуваченим [PERSON] обставини придбання потерпілою транспортного засобу не могли зумовити виникнення прав користування чи спільної власності одночасно у обох обвинувачених, а з матеріалів справи однозначно слідує, що обидва обвинувачених діяли при цьому спільно з єдиним узгодженим умислом, спрямованим на протиправне вилучення належного потерпілій транспортного засобу всупереч її волі. А головним чином, як вказано вище, саме поведінка обвинувачених при їх заволодінні транспортним засобом та обставини такого заволодіння свідчать про те, що навіть вони при вчиненні злочину не сприймали вказаний транспортний засіб, як майно, на яке вони мають певні права. При цьому, відповідно до ч.3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння\~майном вважається\~правомірним,\~якщо інше\~не випливає\~із закону\~або не\~встановлено рішенням\~суду. За такого, фактичне володіння потерпілою [PERSON] мотоциклом навіть за відсутності в неї відповідних документів на даний транспортний засіб, є правомірним та не давало підстав для вилучення з її володіння всупереч її волі даного транспортного засобу. При цьому, обвинувачені розуміли та усвідомлювали, що фактично власником та володільцем даного транспортного засобу була саме потерпіла [PERSON] . За такого в діях обвинувачених наявний склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України. Суд не погоджується з позицією захисника обвинуваченого [PERSON] щодо наявності в даній справі підстав для його звільнення від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 289 КК України на підставі ч.4 ст. 289 КК України, оскільки він добровільно склав заяву, за якою він добровільно видав працівникам поліції транспортний засіб. Відповідно до ч.4 ст. 289 КК України звільняється від кримінальної відповідальності судом особа, яка вперше вчинила дії, передбачені цією статтею (за винятком випадків незаконного заволодіння транспортним засобом із застосуванням насильства до потерпілого чи погрозою застосування такого насильства), але добровільно заявила про це правоохоронним органам, повернула транспортний засіб власнику і повністю відшкодувала завдані збитки. Аналіз конструкції ч.4 ст. 289 КК України вказує на те, що даною нормою встановлений спеціальний вид звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 289 КК України та визначені чотири умови його застосування: 1) вчинення вперше незаконного заволодіння транспортним засобом, крім випадків незаконного заволодіння транспортним засобом із застосуванням насильства до потерпілого чи погрозою застосування такого насильства; 2) добровільна заява винної особи про вчинений злочин правоохоронним органам; 3) повернення транспортного засобу власнику; 4) повне відшкодування завданих збитків. При цьому, всі вказані умови мають бути в наявності для можливості звільнення особи від кримінальної відповідальності з цих підстав. Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.04.2019 року по справі №641/1297/17 відсутні підстави для застосування ч.4 ст. 289 КК України у разі, якщо відсутня ознака добровільності в повідомленні працівникам правоохоронних органів про вчинений злочин, коли обвинувачений сам до поліції з приводу вчиненого ним незаконного заволодіння транспортним засобом не звертався, а повідомив такі відомості внаслідок збігу певних обставин. У випадку, що є предметом судового розгляду, з показань обвинуваченого [PERSON] , заяви потерпілої [PERSON] про злочин від 01.11.2018 року, рапорту чергового Баштанського ВП від 01.11.2018 року, заяви [PERSON] про видачу транспортного засобу працівникам поліції від 02.11.2018 року, встановлено, що до поліції щодо вчиненого незаконного заволодіння транспортним засобом звернувся не обвинувачений, а потерпіла, вказавши при цьому, на особу, яку вона підозрює у його вчиненні, та спочатку [PERSON] був виявлений та фактично викритий працівниками поліції і тільки після цього наступного дня він склав заяву про видачу транспортного засобу. За такого, відсутні всі передбачені ч.4 ст. 289 КК України умови для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, тому заява [PERSON] про видачу транспортного засобу працівникам поліції від 02.11.2018 року має не кримінально-правове значення, а кримінально-процесуальне, як документ, яким закріплена передача незаконного здобутого обвинуваченим майна у розпорядження органу досудового розслідування та його подальше повернення слідчим під зберігання потерпілій та як доказ активного сприяння обвинуваченого розкриттю злочину. При призначенні обвинуваченому [PERSON] покарання суд враховує особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, має чотирьох неповнолітніх дітей, не працює, раніше судимий, характер вчинених ним злочинів, що віднесені до категорії тяжких злочинів, визнання ним своєї вини. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого [PERSON] , суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, в тому числі шляхом видачі працівникам поліції викраденого мотоцикла та шляхом повідомлення невідомих органу досудового розслідування через таємний характер злочинів обставин їх вчинення і підтвердження їх при проведенні слідчих експериментів. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого [PERSON] , суд визнає вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, в стані алкогольного сп`яніння, суд визнає, як обтяжуючу покарання обставину, рецидив злочинів щодо вчинення обвинуваченим раніше злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, за який обвинуваченого було засуджено 10.02.2017 року Баштанським районним судом Миколаївської області та який не утворює повторності, як кваліфікуючої ознаки з вчиненими обвинуваченим злочинами, передбаченими ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України. При призначенні обвинуваченому [PERSON] покарання суд враховує особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, раніше судимий, характер вчинених ним злочинів, що віднесені до категорії тяжких злочинів, визнання ним своєї вини. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого [PERSON] , суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, в тому числі шляхом повідомлення невідомих органу досудового розслідування через таємний характер злочинів обставин їх вчинення і підтвердження їх при проведенні слідчого експерименту. Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого [PERSON] , суд визнає вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, в стані алкогольного сп`яніння, суд визнає, як обтяжуючу покарання обставину, рецидив злочинів щодо вчинення обвинуваченим раніше злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, за який обвинуваченого було засуджено 04.06.2010 року Баштанським районним судом Миколаївської області та який не утворює повторності, як кваліфікуючої ознаки з вчиненими обвинуваченим злочинами, передбаченими ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України. З врахуванням вказаних обставин, кількості злочинних діянь, їх тяжкості суд вважає за необхідне призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, оскільки більш м`які види покарань є недостатніми для виправлення обвинувачених та попередження ними вчинення нових злочинів. Що ж стосується необхідності призначення обвинуваченим додаткового покарання, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, то оскільки суду не надано доказів того, що вказаний злочин був вчинений обвинуваченими з корисливих мотивів та вказана обставина обвинуваченим не інкримінується обвинувальним актом, а також з врахуванням описаних вище обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених, суд вважає, що відсутня необхідність призначення обвинуваченим додаткового покарання у вигляді конфіскації майна. \~ \~ \~ \~При цьому, суд при призначенні покарання за даним вироком не має підстав для врахування ухваленого відносно обвинувачених [PERSON] та [PERSON] вироку Новобузького районного суду Миколаївської області від 08.10.2019 року, оскільки він на час завершення розгляду даного кримінального провадження не набрав законної сили та вирішення питань застосування покарання при наявності кількох вироків в подальшому можливе в порядку ст. 539 КПК України. Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України речовий доказ: мотоцикл марки «ІЖ Юпітер-5» необхідно залишити у власника [PERSON] . На підставі викладеного та

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, і призначити йому покарання: -за ч.3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі; -за ч.2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання\~призначених покараньостаточно призначити [PERSON] покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців без конфіскації майна. \~ \~ \~ \~Строк покарання [PERSON] рахувати з часу приведення вироку до виконання. [PERSON] визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, і призначити йому покарання: -за ч.3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі; -за ч.2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання\~призначених покараньостаточно призначити [PERSON] покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців без конфіскації майна. \~ \~ \~ \~Строк покарання [PERSON] рахувати з часу приведення вироку до виконання. Речовий доказ: мотоцикл марки «ІЖ Юпітер-5» - залишити у власника [PERSON] . На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~суддя:

Результат: guilty