Вид судочинства: commercial
Суддя: Байбак О.І.
Дата ухвалення: 2018-01-09 00:00:00+02

Обставини справи:
Товариство з обмеженою відповідальністю "АВ Дістрибьюшин", м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Арілл", м. Харків (далі за текстом - відповідач) 17738,00 грн. внаслідок невиконання грошового зобов'язання щодо оплати за поставлені товари на підставі договору поставки № 16/0204 від 04.02.2016 р., а також 5000,00 грн. витрат на правову допомогу за договором про надання правової допомоги б/н від 15.01.2016 р. Позов обґрунтовано з посиланням на невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки № 16/0204 від 04.02.2016 р. щодо повного та своєчасного проведення розрахунків за поставлений товар. Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.12.2017 р. справу № 910/21368/17 направлено до господарського суду Харківської області за територіальною підсудністю. Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.12.2017 р. справу № 910/21368/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 09.01.2018 р. В звязку з набранням чинності Господарським процесуальним кодексом України в новій редакції згідно з законом № 2147-VIII від 03.10.2017 р., ухвалою господарського суду Харківської області від 18.12.2017 р. справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ Дістрибьюшин", м. Київ прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; розгляд справи призначено на 09.01.2018 р. В процесі розгляду справи відповідач не скористався своїм правом щодо надання відзиву на подану позивачем позовну заяву. На судове засідання 09.01.2018 р. сторони своїх уповноважених представників не направили. Позивач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 108 від 02.01.2018 р.), в якому просить суд розглядати справу без участі його представника, на підставі поданих документів. Відповідач про причини неприбуття свого представника не повідомив. Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обовязковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу. З метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, судом засобами поштового звязку направлялись копії ухвал від 12.12.2017 р. та від 18.12.2017 р. на юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арілл", зазначену в позовній заяві, та яка зазначена як юридична адреса підприємства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Копія ухвали від 18.12.2017 р. повернулася на адресу суду з відміткою пошти за закінченням терміну зберігання (а .с. 38-40). З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов'язок щодо повідомлення відповідача, про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої листом Вищого господарського суду України від 19.02.2013 р. та затвердженої наказом Державної удової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28, а останній в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Оскільки неявка на судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останніх, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами, як це передбачено ст. 162 ГПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив: Як свідчать матеріали справи, 04.02.2016 р. між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № 16/0204 (а. с. 20-24; далі за текстом договір), згідно з умовами якого постачальник протягом строку дії цього договору зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) покупцеві товар (товари) на умовах цього договору, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму на умовах згідно цього договору. Пунктом 1.2. договору передбачено, що кількість товару, його асортимент (номенклатура за сортами, групами, видами, марками, типами), ціна на товар та вартість кожної партії товару вказуються постачальником у видаткових накладних на кожну окрему партію товару. Сторони прийшли до згоди, що видаткові накладні враховуючи їх зміст, окрім підтвердження безспірного факту передачі постачальником та отримання покупцем товару, являють собою специфікацію до цього договору (п. п. 1.1-1.2 договору). Згідно з п. 2.2 договору постачальник здійснює поставку товару на склад покупця. За умовами п. п. 4.1-4.2 договору в момент передачі постачальником покупцю товару, покупець здійснює приймання товару за кількістю та цілісністю упаковки товару. Дата прийняття товару, що вказана покупцем у видатковій накладній, є датою поставки товару постачальником. Передача товару від постачальника покупцю здійснюється за видатковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, що передається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість товару, що постачається. На загальну вартість товару нараховується ПДВ за ставкою, встановленою чинним законодавством. Пунктом 5.1 договору передбачено, що поставка товару здійснюється згідно з погодженими сторонами заявками покупця, наданими покупцем на адресу постачальника засобами електронного чи факсимільного звязку або іншим зручним способом, погодженим сторонами. Згідно з п. 6.1договору ціна товару, що входить у партію поставки, вказана у видатковій накладній на поставку партії товару, є остаточною. Зміна остаточно узгодженої сторонами ціни товару після його поставки покупцю не допускається. Ціни встановлюються у національній валюті України. Згідно з п. 6.3 договору покупець зобовязаний сплатити повну вартість товару протягом 7 (семи) календарних днів з дати здійснення поставки (передачі) товару покупцю. Відповідно до п. 6.4 договору оплата здійснюється у розмірі повної вартості партії поставки товару шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок постачальника, зазначений у реквізитах постачальника в цьому договорі або на інший банківський рахунок постачальника, про який покупець був повідомлений письмово. Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 17738 грн., а саме, телевізор TOSHIBA 40L1534DG на суму 8999,00 грн., про що свідчать підписана уповноваженими представниками сторін видаткова накладна № 67 від 09.02.2017 р. та телевізор TOSHIBA 40L1534DG на суму 8739,00 грн. про що свідчать підписана уповноваженими представниками сторін видаткова накладна № 76 від 15.02.2017 р. Однак, відповідач всупереч умов укладеного між сторонами договору, не здійснив повну оплату отриманого товару в передбачений договором строк, а саме, протягом 7 календарних днів з дати поставки останнього. Матеріали справи свідчать про те, що в звязку з несплатою відповідачем заборгованості, позивач звертався до нього з претензією від 01.11.2017 р., в якій вимагав сплатити існуючий борг. Однак відповіді на зазначену претензію відповідач позивачу не надав, своїх зобовязань щодо оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав. Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача існуючу заборгованість в сумі 17738 грн. Крім того, позивач також зазначає, що в звязку з порушенням відповідачем його прав, він був змушений звернутися до адвоката з метою надання останнім правової допомоги. Позивач вказує, що за надані адвокатом послуги, він сплатив йому 5000 грн. З посиланням на зазначені обставини позивач просить суд також покласти на відповідача витрати на послуги адвоката в зазначеній сумі. Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 1 ст 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За умовами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Змістом ч. 1-2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар. За умовами ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором поставки № 16/0204 від 04.02.2016 р. в сумі 17738,00 грн. підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростований. Строк виконання відповідачем з оплати визначено умовами договору (п. 6.3), та є таким, що настав. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не надав суду доказів сплати існуючого боргу, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 17738 грн. заборгованості за договором. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами п. п. 1-2 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Крім того, ч. 4-5 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як свідчать матеріали справи, в звязку з порушенням відповідачем прав та інтересів позивача, останній звернувся до адвоката з метою надання останнім правової допомоги, в тч.ч повязаної зі зверненням до суду з позовом по даній справі. Зокрема, матеріали справи свідчать про те, що між позивачем (далі за текстом клієнт) та адвокатським бюро «Новобранець» (далі за текстом адвокатське бюро) укладено договір про надання правової допомоги від 15.01.2016 р. (а. с. 28-29), предметом якого є надання адвокатським бюро клієнту консультаційних та правових послуг щодо захисту його інтересів та здійснення представництва останнього в т.ч. в судах на умовах та в порядку, що визначені договором. Додатковою угодою № 1 від 15.11.2017 р. до договору сторони узгодили, що адвокатське бюро зобовязується надати клієнту юридичні послуги, здійснити правову допомогу при зверненні клієнта до суду, підготувати позовну заяву, здійснити представництво клієнта в господарському суді міста Київ по справі за позовом ТОВ «АВ Дістрибьюшин» до ТОВ «Арілл» про стягнення заборгованості за договором поставки від 04.02.2016 р. № 16/0204 внаслідок невиконання грошового зобовязання щодо оплати за поставлені товари. За умовами п. 2 додаткової угоди за виконання послуг, визначених п. 1 даної угоди, клієнт оплачує адвокатському бюро гонорар (грошову винагороду) у розмірі 5000,00 грн. (без ПДВ). Платіжним дорученням № 943 від 24.11.2017 р. позивач сплатив на користь адвокатського бюро 5000 грн. за послуги, надані останнім в рамках додаткової угоди № 1 від 15.11.2017 р. до договору про надання правової допомоги від 15.01.2016 р. Саме зазначену суму позивач просить суд стягнути з відповідача. Враховуючи викладене, а також те, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат підтверджується матеріалами справи, і відповідач в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України не звертався до суду з клопотанням про їх зменшення, суд приходить до висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача, стягнувши з останнього на користь позивача 5000 грн. Крім того, з урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Резолютивна частина:
Позов задовольнити. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Арілл" (адреса: 61032, м. Харків, пр.-т Московський, буд. 293-А; код ЄДРПОУ: 38156947) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " АВ Дістрибьюшин" (адреса: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4; код ЄДРПОУ 38872265): 17738,00 грн. заборгованості; 5000,00 грн. витрат на правову допомогу; 1600,00 грн. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повне рішення складено 11.01.2018 р. Суддя [PERSON]

Результат: granted