Вид судочинства: commercial
Суддя: Добреля Н.С.
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02

Обставини справи:
ТОВ "ІНСТИТУТ ВІЙСЬКОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариство з обмеженою відповідальністю "МУЛЬТИМЕДІА КОМБАТ СИСТЕМ", в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 68.120,00 грн, 3% річних у розмірі 2.443,45грн, інфляційні втрати в розмірі 11.328,66 грн, а також судові витрати. Фактичними підставами позову є невиконання відповідачем своїх зобов`язань у частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2025 відкрито провадження у справі №910/10567/25 та вирішено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників судового процесу. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 передано справу №910/10567/25 на розгляд Господарського суду Харківської області. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.11.2025 прийнято справу №910/10567/25 до провадження судді Добрелі Н.С. та залишено позов без руху. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.11.2025 продовжено розгляд справи №910/10567/25 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Вказана ухвала суду була надіслана за місцезнаходженням відповідача (№ поштового відправлення R067039256689), проте повернулася на адресу суду з відміткою поштового відділення "Одержувач відсутній за вказаною адресою". Суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17). При цьому, виходячи зі змісту статей 120, 242 ГПК, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №910/2654/22). Враховуючи факт направлення судом ухвали від 14.11.2025 на дійсну адресу відповідача та повернення такої ухвали з відміткою поштового відділення "Одержувач відсутній за вказаною адресою", суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача у даній справі. Положеннями частини другої статті 14 ГПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя статті 13 ГПК України). Відповідно до частини дев`ятої статті 165, частини другої статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач відзиву на позов не подав, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розгляну за наявними матеріалами справи. Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. На підставі видаткової накладної від 21.12.2022 №ВН-000001 позивачем був поставлений відповідачу товар на загальну суму 692.720,00 грн. Згідно з випискою з банківського рахунку відповідачем 29.09.2023 та 06.10.2023 були сплачені грошові кошти в розмірі 528.600,00 грн та 96.000,00 грн відповідно. В подальшому 26.01.2024 між позивачем та відповідачем був підписаний Акт звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2022-26.01.2024, за яким заборгованість відповідача перед позивачем становить 68.120,00 грн. 08.02.2024 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу щодо сплати коштів від 07.02.2024 вих. №1, в якій просив протягом семи днів з дня отримання цієї вимоги перерахувати на його користь грошові кошти в сумі 68.120,00 грн. У відповідь на вимогу позивача відповідач листом від 26.03.2024 вих. №26032024-2 повідомив про гарантування оплати заборгованості до 01.06.2024. Позивач зазначає, що станом на дату складання позовної заяви заборгованість у розмірі 68.120,00 грн не була погашена відповідачем у повному обсязі. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту шляхом вжиття наведених у позові способів захисту права. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного. Предметом спору у цій справі є питання щодо наявності або відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за поставлений позивачем товар, а також 3% річних та інфляційних втрат. Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Суд зазначає, що факт поставки ТОВ "ІНСТИТУТ ВІЙСЬКОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ" товару на підставі видаткової накладної від 21.12.2022 №ВН-000001 на суму 692.720,00 грн, а також часткова оплата ТОВ "ВОТМАС" (попередні найменування ТОВ "МУЛЬТИМЕДІА КОМБАТ СИСТЕМ", ТОВ "СТРАТА22") грошових коштів у загальній сумі 624.600,00 грн свідчить про наявність між сторонами договірних зобов`язань з поставки товару. У відповідності до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що позивачем був поставлений відповідачу товар на суму 692720,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 21.12.2022 №ВН-000001, яка підписана сторонами та скріплена печатками підприємств без зауважень. Статтею 530 ЦК України передбачено строк (термін) виконання зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події. Приписами статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Натомість, відповідач лише частково сплатив вартість поставленого позивачем товару на загальну суму 624.600,00 грн. (виписка банку арк. спр. 10), проте заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки складає 68.120,00 грн, про що свідчить підписаний між сторонами Акт звірки взаємних розрахунків станом на 26.01.2024. Доказів сплати заборгованості матеріали справи не містять. В силу статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Всупереч вимог статті 13 та статті 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) відповідач доказів на спростування викладених обставин не надав, а факт наявності заборгованості в розмірі 68.120,00 грн підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини першої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи приписи статті 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини, доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем положень діючого законодавства, та оскільки відповідачем не спростовано наявності заборгованості - суд дійшов висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 68.120,00грн. Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2.443,45 грн та інфляційні втрати в розмірі 11.328,66 грн за період з 01.06.2024 до 11.08.2025. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що сплата відсотків річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Наведені вище норми права та встановлені судом обставини, а саме факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання в частині своєчасної оплати вартості товару за договором, свідчить про правомірність нарахування позивачем відповідачу відсотків річних та інфляційних втрат. Перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що такі розрахунки виконані згідно з нормами чинного законодавства та у відповідності до умов Договору. Доказів протилежного (контррозрахунку відповідача) матеріали справи не містять. У зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 2.443,45 грн та інфляційних втрат у розмірі 11.328,66 грн підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 3.028,00 грн. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити повністю. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОТМАС" (Україна, 61054, Харківська обл., м. Харків, вул. Павлова Академіка, буд. 120, код ЄДРПОУ 44832041) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНСТИТУТ ВІЙСЬКОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ" (Україна, 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 1-3, код ЄДРПОУ 45029522) основний борг у розмірі 68.120,00 грн, 3% річних у розмірі 2.443,45грн, інфляційні втрати в розмірі 11.328,66 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 3.028,00 грн. 3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції Східного апеляційного господарського суду. Повне рішення складено "12" січня 2026 р. СуддяН.С. Добреля

Результат: granted