Вид судочинства: commercial
Суддя: Павленко Є.В.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02

Обставини справи:
31 липня 2019 року між Підприємством та Товариством був укладений договір поставки, за умовами якого останнє взяло на себе обов`язок поставити відповідачу дезінфекційні засоби за кодом ДК 021:2015, асортимент, кількість та ціна яких визначені в підписаній між сторонами специфікації (додаток № 1 до цієї угоди), а покупець, у свою чергу, - забезпечити прийняття й оплату цих товарів. Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання. За умовами пункту 2.1 вказаного договору загальна сума товарів становить 168 936,00 грн., у тому числі ПДВ. Згідно з пунктом 3.1 зазначеної угоди покупець оплачує кожну партію товарів на умовах 30 календарних днів відстрочення платежу. Покупець зобов`язується повністю оплатити замовлені товари не пізніше останнього дня відстрочення платежу (пункт 3.3 договору). Відповідно до пункту 10.1 вказаної угоди остання діє до 31 грудня 2019 року, але до повного виконання договірних зобов`язань. Судом встановлено, що на виконання умов вищезазначеного правочину позивач згідно видаткової накладної від 31 липня 2019 року № 1817 поставив відповідачу товар на загальну суму 168 936,00 грн. (у т.ч. ПДВ). Факт поставки вказаного товару підтверджується наявною у матеріалах даної справи копією вищенаведеної видаткової накладної, підписаної уповноваженими представниками сторін та скріпленої печатками цих суб`єктів господарювання. Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором поставки від 31 липня 2019 року також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди. Проте всупереч положенням вищенаведеного правочину покупець взятий на себе обов`язок по оплаті вартості поставленого йому товару не виконав, заборгувавши таким чином Товариству 168 936,00 грн. Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за договором поставки від 31 липня 2019 року, яка складає 168 936,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Підприємство на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної поставки товару, позивач також просив суд стягнути з Підприємства три проценти річних у розмірі 930,28 грн. та 1 182,55 грн. інфляційних втрат, нарахованих у період з 31 серпня 2019 року по 5 листопада 2019 року на суму основного боргу в розмірі 168 936,00 грн. За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки заявлені Товариством до стягнення розміри трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства та положенням договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаних сум компенсаційних виплат підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин. За таких обставин вимоги Товариства підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Резолютивна частина:
Позов задовольнити повністю. Стягнути з державного підприємства "Укрмеддіяльність" Міністерства охорони здоров`я України (01021, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 7; ідентифікаційний номер 25885270) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ті Енд Ай Партнери" (01135, місто Київ, вулиця Мечникова, будинок 8, кімната 22; ідентифікаційний номер 36758388) 168 936 (сто шістдесят вісім тисяч дев`ятсот тридцять шість) грн. 00 коп. основного боргу, 930 (дев`ятсот тридцять) грн. 28 коп. трьох процентів річних, 1 182 (одну тисячу сто вісімдесят дві) грн. 55 коп. інфляційних втрат, а також 2 565 (дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 73 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено та підписано 13 січня 2020 року Суддя Є.В. Павленко

Результат: granted