Вид судочинства: commercial
Суддя: Погорелова О.В.
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02

Обставини справи:
Позивач, ФОП Нерубайський Іван Васильович, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-Агро", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 22865,34 грн. заборгованості, з яких: 20319,40 грн. - основний борг, 2011,54 грн. - інфляційні, 534,40 грн. - три проценти річних. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг за договорами №1 від 26.09.2020 та №3 від 01.10.2020. Судові витрати, які складаються з витрат по оплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., позивач просить суд покласти на відповідача. Ухвалою суду від 15.11.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №922/4431/21. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання). 13.12.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду в частині погашення заборгованості перед позивачем помісячно у трьох рівних частинах. В обґрунтування клопотання про розстрочення виконання рішення суду відповідач вказує на те, що переважним джерелом фінансування підприємства є рослинництво. У 2020 році на території Черкаського району Черкаської області склалися незадовільні погодні умови, що призвело до втрати підприємством більшої частини урожаю, що підтверджується довідкою Черкаського обласного центру з гідрометеорології від 28.08.2020. Як наслідок, підприємство понесло значні збитки і не має можливості вчасно розрахуватися по договірним зобов`язанням. До моменту реалізації урожаю 2021 року підприємство позбавлене можливості здійснити остаточний розрахунок за своїми зобов`язаннями. Станом на 01.09.2021 підприємство має негативний фінансовий результат за 2021 рік у розмірі 16805000,00 грн., що підтверджується, звітом про фінансові результати (форма №2). Підприємством запропоновано виплачувати позивачу по 1000,00 грн. щомісячно, а остаточно борг погасити у вересні-жовтні 2021 року. На виконання графіку погашення заборгованості у період лютий-липень 2021 року підприємством було сплачено позивачу 6000,00 грн. При розгляді справи відповідач просить суд врахувати те, що позивачем жодним чином не доведено, що йому завдано збитки простроченням зобов`язання зі сторони відповідача; в наслідок неврожайного 2020 року підприємство відповідача має збитковий фінансовий результат (пов`язаний із сезонністю робіт та несприятливими погодними умовами) та заборгованість по заробітній платі перед працівниками (яка відповідно до Закону України "Про оплату праці" здійснюється в першочерговому порядку); у 2020-2021 роках зріс рівень мінімальної заробітної плати та її індексація, що збільшило фінансовий тягар на підприємство відповідача; у підприємства відповідача відсутня вина у простроченні зобов`язання, оскільки останнє виникло в зв`язку з обставинами непереборної сили; відповідач також просить суд врахувати добросовісну поведінку відповідача, яке протягом 2020-2021 років поступово погашало заборгованість по зобов`язанням перед позивачем (по мірі можливостей), а також запропонувало позивачеві остаточний графік погашення заборгованості. Отже, враховуючи тяжкий фінансовий стан підприємства відповідача та його заборгованість перед працівниками і контрагентами, наявну загрозу банкрутства, відсутність вини відповідача у виникненні боргу, визнання боргу та його поступового погашення, відповідач просить суд виконання рішення суду в частині погашення заборгованості перед позивачем розстрочити помісячно в трьох рівних частинах. Крім того, відповідач вказує на те, що за інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження відповідача: Україна, 19604, Черкаська область, Черкаський район, село Червона Слобода, вул. Чигиринський шлях, будинок 135. Враховуючи вищевикладене, дана справа відкрита з порушенням вимог статті 27 ГПК України і повинна розглядатися Господарським судом Черкаської області. 04.01.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти доводів відповідача. Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.11.2021, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України. Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань. Отже, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Щодо тверджень відповідача про відкриття провадження у справі №922/4431/21 Господарським судом Харківської області з порушенням правил підсудності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ГПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду. Як вбачається з матеріалів справи, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 15.11.2021 (дата відкриття провадження у справі №922/4431/21) Сільськогосподарське приватне підприємство "РВД-Агро" було зареєстроване за адресою: 61058, м. Харків, пров. Іванівський, 5. Таким чином, зміна місця реєстрації відповідача відбулась вже після винесення ухвали про відкриття провадження у справі та така зміна не потягла за собою зміну підсудності на виключну. Отже, Господарським судом Харківської області правила підсудності порушені не були. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. 26.09.2020 між ФОП Нерубайським І.В. (позивач, виконавець) та Сільськогосподарським приватним підприємством "РВД-Агро" (відповідач, замовник) був укладений договір на виконання комплексних с/г робіт №1. Відповідно до п. 1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується за завданням замовника на умовах цього договору виконати роботи, передбачені п. 2.1 договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи. Згідно розділу 2 договору, виконавець виконує наступні роботи: перевезення насіння соняшника. Якість робіт, виконаних виконавцем, має відповідати вимогам, що звичайно ставляться до робіт такого характеру на момент передання їх замовникові. Згідно розділу 3 договору, вартість виконання робіт визначається згідно даного договору. Загальна вартість робіт за договором становить 28361,80 грн. Терміни оплати: протягом одного місяця, з моменту закінчення робіт. Крім того, 01.10.2020 між ФОП Нерубайським І.В. (позивач, виконавець) та Сільськогосподарським приватним підприємством "РВД-Агро" (відповідач, замовник) був укладений договір на виконання комплексних с/г робіт №3. Відповідно до п. 1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується за завданням замовника на умовах цього договору виконати роботи, передбачені п. 2.1 договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи. Згідно розділу 2 договору, виконавець виконує наступні роботи: перевезення насіння соняшника. Якість робіт, виконаних виконавцем, має відповідати вимогам, що звичайно ставляться до робіт такого характеру на момент передання їх замовникові. Згідно розділу 3 договору, вартість виконання робіт визначається згідно даного договору. Загальна вартість робіт за договором становить 4161,60 грн. Терміни оплати: протягом одного місяця, з моменту закінчення робіт. Як свідчать матеріали справи, послуги передбачені вказаними договорами були надані позивачем належним чином, що підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) №1 від 26.09.2020 на суму 6204,00 грн., №2 від 26.09.2021 на суму 22157,80 грн. та №2 від 05.10.2020 на суму 4161,60 грн. Кінцевими належними строками виконання зобов`язання відповідачем за договором №1 від 26.09.2020 та договором №3 від 01.10.2020 були 26.10.2020 та 05.11.2020 відповідно. Проте, оплата за вищевказані послуги була здійснена відповідачем частково, а саме: 20.10.2021 відповідачем було здійснено оплату по акту прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) №1 від 26.09.2020 на суму 6204,00 грн. Задля вирішення питання погашення заборгованості у досудовому порядку, відповідачу була направлена претензія №1 від 18.02.2021 з вимогою усунути порушення договорів та виконати взяті на себе договірні зобов`язання у семиденний строк з моменту пред`явлення вимоги про це. Листом №59 від 22.02.2021 відповідач поінформував позивача про те, що на сьогодні у нього відсутня можливість сплатити борг через скрутне матеріальне становище у зв`язку із втратою урожаю через несприятливі погодні умови. Та запропоновано погашення заборгованості згідно до графіку рівними платежами, а саме по 1000,00 грн. з лютого по липень, а решту суми - 20 319,40 грн. за серпень-вересень 2021 року. З лютого 2021 року по липень 2021 року на виконання погашення заборгованості згідно запропонованого відповідачем графіку здійснювалися відповідні платежі, що підтверджується платіжними дорученнями №5026 від 24.02.2021, №51 від 17.03.2021 та меморіальними ордерами №@2РL556664 від 01.06.2021, №@2РL604306 від 08.06.2021, №@2РL357364 від 14.06.2021 та №@2РL131579 від 02.07.2021. Однак, у серпні та вересні від відповідача жодних оплат на погашення заборгованості більше не надходило. Отже, станом на дату подання цього позову у відповідача перед позивачем існує заборгованість за спірними договорами у загальному розмірі 20319,40 грн. (16157,80 грн. за договором №1 від 26.09.2020 та 4161,60 грн. за договором №3 від 01.10.2020). Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 ГК України. У відповідності з п. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Спірний договір, що укладений сторонами у даній справі, за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Загальні положення про послуги визначені главою 63 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За правилами ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пунктом 1 ст. 530 Цивільного кодексу України врегульовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати наданих послуг на суму 20319,40 грн., а позовні вимоги в частині стягнення 20319,40 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 2011,54 грн. та трьох процентів річних у розмірі 534,40 грн., суд зазначає наступне. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, як обґрунтованого, підтвердженого наданими доказами та не спростованого відповідачем. Як зазначалося вище по тексту рішення, відповідачем заявлено клопотання про розстрочення виконання рішення суду в частині погашення заборгованості перед позивачем помісячно в трьох рівних частинах. Частиною першою статті 239 ГПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії §1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п.1 ст.6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява №22774/93, §74, ЄСПЛ 1999-V). В силу наведених приписів процесуального законодавства, підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у визначений строк. Тобто розстрочення виконання судового рішення пов`язано з об`єктивними, непереборними - виключними обставинами, котрі ускладнюють його вчасне виконання. Суд враховує, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Частиною 2 статті 218 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. Правовий аналіз статей 239 та 331 ГПК України свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість відстрочення виконання рішення, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених сум, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення/розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочення виконання рішення суду. Суд враховує, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Укладаючи спірні договором відповідач усвідомлював всі ризики та свідомо, з доброї волі погодився на їх умови, у тому числі і щодо відповідальності, встановленої ст. 625 ЦК України за порушення грошових зобов`язань. Обставини, на які посилається відповідач, не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Крім того, у разі задоволення судом клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду, будуть порушені матеріальні інтереси позивача, що може призвести до негативних наслідків для нього та матиме дискримінаційний характер відносно його прав та інтересів. З огляду на встановлені вище судом обставини, з урахуванням принципів розумності та справедливості, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, суд не вбачає правових підстав для розстрочення заборгованості. Згідно з п. 5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат. Позивачем у позовній заяві викладено вимогу про стягнення з відповідача 2000,00 грн. суми вартості послуг адвоката, сплачених позивачем у зв`язку із підготовкою та подачею позовної заяви. Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України). Згідно з положеннями статті 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (§80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (§95). Як вбачається із матеріалів справи, позивачем в якості доказів понесення витрат на надання професійної правничої допомоги адвокатом надані наступні документи: договір №60 від 27.10.2021 про надання правової допомоги, квитанція №1 від 27.10.2021 про сплату 2000,00 грн. адвокату Чубіну О.М. за підготовку та подачу позовної заяви до СПП "РВД-Агро". Згідно п. 4.2 договору №60 від 27.10.2021 про надання правової допомоги, гонорар адвоката погоджується за окремою взаємною угодою сторін. Втім, матеріали справи не містять ані угоди сторін про визначення розміру гонорару адвоката, а ні детального опису послуг, що надаються, а ні їхньої вартості, а ні порядку обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), а ні документів, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи, відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо). За наведених обставин, розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. позивачем документально не підтверджено та не доведено, відтак витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. не підлягають до відшкодування позивачу за рахунок відповідача. Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір у цій справі покладається на відповідача. На підставі викладеного та

Резолютивна частина:
Позов задовольнити. Стягнути з Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-Агро" (19604, Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Чигиринський шлях, 135, код ЄДРПОУ 32546820) на користь Фізичної особи-підприємця Нерубайського Івана Васильовича ( [ADDRESS] , код [NUMBER] ) - 20319,40 грн. основного боргу, 2011,54 грн. інфляційних, 534,40 грн. три проценти річних та 2270,00 грн. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. В задоволенні вимог про стягнення з Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-Агро" на користь Фізичної особи-підприємця Нерубайського Івана Васильовича 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу - відмовити. В задоволенні клопотання Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-Агро" про розстрочення виконання судового рішення - відмовити. Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України,

Результат: granted