Вид судочинства: commercial
Суддя: Мудрий С.М.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02

Обставини справи:
На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант Авто" про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 32 183,96 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.08.2011 року між ним та [PERSON] укладений договір страхування транспортних засобів АМ № 024310, предметом якого є страхування автомобіля [NUMBER]. 21.12.2011 року в Дніпропетровську, на вул. Автопаркова трапилась дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Позивачем було виплачено страхове відшкодування на загальну суму 32 183,96 грн. Цивільну відповідальність винуватця ДТП застраховано у відповідача. У зв’язку з вищезазначеним, позивач звернувся до суду. Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.12.2013 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 13.01.2014 року. В судове засідання 13.01.2014 року представник позивача не з’явився, вимоги ухвали від 16.12.2013 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 01030 27518986. Представник відповідача частково виконав вимоги ухвали суду від 16.12.2013 року, заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до постанови Дунаєвського районного суду Хмельницької області від 01.02.2012 року справа №2206/100/12 провадження №3/2206/85/12, 21 грудня 2011 року в м. Дніпропетровську на території парковки по вул.. Автопаркова, [PERSON], керуючи транспортним засобом «Рено», номерний знак [NUMBER], з причепом ВХ 3979 ХХ, перед початком та зміною напрямку руху не переконався в безпеці свого маневру, допустив наїзд на припаркований праворуч інший транспортний засіб «Крайслер», номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті чого транспортні засобі отримали механічні пошкодження. Вищевказаною постановою, [PERSON] визнано винним за ст.. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ №024310 від 16.08.2011 року, укладеного між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON], застраховано майнові інтереси страхувальника, пов’язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "Chrysler", д.н. [NUMBER]. Відповідно до звіту №2156/11 від 18.05.2012 року матеріальний збиток, спричинений володільцю автомобіля [NUMBER] пошкодженого в результаті ДТП становить 26 642,06 грн. 24.02.2012 року позивач на підставі страхового акту № UА2011122100005/L01/05 від 22.02.2012 року та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із калькуляції № 571 від 23.01.2012 року ПП СТО "Пегас" та рахунку № 4 від 30.01.2012 року ПП "Віктор і сини", здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника, в розмірі 14 343,27 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1717 від 24.02.2012 року та № 1718 від 24.02.2012 року. 27.03.2012 року позивач на підставі страхового акту № UА2011122100005/L01/06 від 22.03.2012 року та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із заяви страхувальника, враховуючи квитанцію №17764.99.1, здійснив доплату страхового відшкодування на користь страхувальника, в розмірі 1 496,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10549 від 27.03.2012 року. 28.05.2012 року позивач на підставі страхового акту № UА2011122100005/L01/07 від 23.05.2012 року та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із рахунків № 571 від 23.01.2012р. ПП СТО "Пегас" та № 252602006 від 07.03.2012р. ПП "Віктор і сини" здійснив доплату страхового відшкодування на користь страхувальника, в розмірі 5 505,90 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 11872 від 28.05.2012 року. 11.07.2012 року позивач на підставі страхового акту № № UА2011122100005/L01/08 від 09.07.2012 року та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із рахунків № 571 від 23.01.2012р. ПП СТО "Пегас" та № 252602006 від 07.03.2012р. ПП "Віктор і сини" здійснив доплату страхового відшкодування на користь страхувальника, в розмірі 10 090,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3934 від 11.07.2012 року. Отже загальний розмір страхового відшкодування по даному страховому випадку становить 31 435,76 грн. Згідно з ч.1 статті 16 Закону України “Про страхування”, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно статті 20 Закону України “Про страхування”, страховик зобов’язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Відповідно до ч.1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов. Цивільна відповідальність власника транспортного засобу автомобіля [NUMBER], застрахована публічним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Гарант Авто" згідно полісу обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/1539620 (строк дії з 12.01.2011 року по 11.01.2012 року). Так, до позивача у порядку регресу перейшло право на отримання від відповідача компенсації шкоди. Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 3 Закону України “Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 5 Закону України “Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Для врегулювання спору мирним шляхом позивач направив відповідачу заяву про страхове відшкодування (в порядку регресу) №850/2012-12/ИР від 21.12.2012 року, відповідно до якої просив здійснити відшкодування шкоди (в порядку регресу) в розмірі 32 183,96 грн., яка отримана останнім 27.12.2012 року , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №04205 16590814. У встановлений строк позивачу не було виплачено страхове відшкодування. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п .9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Стаття 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Статтею 5 цього ж Закону визначено вичерпний перелік суб'єктів оціночної діяльності. Отже, законодавчо встановлена вимога проведення оцінки майна (визначення розміру шкоди) зумовлена тим фактом, що лише фахівець з відповідною кваліфікацією, на підставі отриманого в установленому законодавством України порядку свідоцтва, з необхідним рівнем освіти, на підставі розроблених законодавчих стандартів, нормативів та з використанням спеціальних знань, рекомендацій - в праві визначати характер, обсяг пошкоджень та необхідні дії по їх усуненню, надати відповідь стосовно розміру заподіяної шкоди, визначати наявність причинно-наслідкового зв'язку між ДТП та його наслідками. Як встановлено судом, позивач сплатив своєму страхувальнику 31 435,76грн., проте відповідно до звіту №2156/11 від 18.05.2012 року матеріальний збиток, спричинений володільцю автомобіля [NUMBER] пошкодженого в результаті ДТП становить 26 642,06 грн. Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту. Пунктом 2 полісу №АА/1539620 передбачено, що франшиза складає 510,00 грн. Таким чином, відповідно до вищевикладеного вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 6 051,90 грн. (32 183,96 грн. (розмір заявлених регресних вимог) – 26 132,06 грн.,з яких: 26 642,06 грн. (вартість матеріальної шкоди, відповідно до звіту №2156/11 від 18.05.2012 року) – 510,00 грн. (франшиза)) в порядку регресу визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача 26 132,06 грн. страхового відшкодування в порядку регресу. Таким чином, враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 26 132,06 грн. в порядку регресу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до положень статті 49 ГПК України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант Авто" (01042, м. Київ, провулок Новопечерський 19/3, ідентифікаційний код 16467237) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. Артема, 40, код ЄДРПОУ 20782312) страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 26 132 (двадцять шість тисяч сто тридцять дві) грн. 06 коп. та судовий збір в розмірі 1 397 (одна тисяча триста дев’яносто сім) грн. 05 коп. 3. В іншій частині позову відмовити. 4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ. Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Суддя С.М.Мудрий

Результат: partial