Вид судочинства: criminal
Суддя: Лось Л. В.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02

Обставини справи:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення Постановою Черняхівського районного суду Житомирської області від 13.03.2024 року у справі 293/263/24, яка набрала законної сили 26.03.2024 року, [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме повторному керуванні транспортним засобом протягом одного року особою, яка не має права керування таким транспортним засобом та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 40800 грн 00 коп. з позбавленням права керувати транспортним засобом на 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Однак у [PERSON] , який будучи 16.04.2024 року ознайомленим з постановою Черняхівського районного суду Житомирської області від 13.03.2024 року у справі 293/263/24, виник злочинний умисел, спрямований на її невиконання. Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою невиконання постанови суду в частині позбавлення права керування транспортним засобом, та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, [PERSON] 17.09.2024 близько 00 год. 24 хв. по вул. Шевченка в смт Черняхів, керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки "Ореl", реєстраційний номер [NUMBER] , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, та був зупинений працівниками СРПП ВПД № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області неподалік будинку № 10 по вул. Шевченка, в смт Черняхів, Житомирського р-ну, Житомирської області, за порушення п. 34 Правил дорожнього руху, а саме перетинання суцільної лінії дорожньої розмітки, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. За наведених обставин [PERSON] інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, а саме умисного невиконання постанови суду, що набрала законної сили. II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Вказав, що йому було відомо про позбавленн його права керувати транспортними засобами відповідно до постанови суду. Зазначив, що таку постанову ним отримано особисто. Просив суворо не карати. Щиро розкаявся у вчиненому. Оскільки обвинувачений [PERSON] у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений не оспорюють фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків. Показання обвинуваченого [PERSON] є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Суд уважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують обвинуваченого належними, допустимими та достовірними. Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість [PERSON] у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю. За таких обставин, суд уважає доведеним, що [PERSON] умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили, тому ці його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.382 КК України. Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено. ІІІ. Мотиви призначення покарання. Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства. За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення. Вивченням особи обвинуваченого [PERSON] суд встановив, що останній раніше не судимий, не одружений, утриманців не має, характеризується за місцем проживання позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Також, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому суд враховує, що згідно із ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого [PERSON] згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого [PERSON] згідно ст.67 КК України не встановлено. Вирішуючи питання про призначення покарання [PERSON] суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що тяжких наслідків не настало обставини що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжує, враховуючи особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, уважає за необхідне призначити [PERSON] за ч. 1 ст. 382 КК України покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 382 КК України, що є необхідним і достатнім кримінальним покаранням для виправлення обвинуваченого [PERSON] та запобігання вчиненню ним нових правопорушень. Обираючи вид та міру покарання суд враховує зміст ст. 50 КК України, в якій зазначено, що питання призначення покарання повинні вирішуватись з урахуванням мети покарання, як такої, що включає не лише кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчиненню злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому суд зазначає, що виключно каральний підхід при призначенні покарання є неефективним для розв`язання проблем запобігання злочинності. Суд дійшов переконання, що саме покарання у виді штрафу буде сприяти його виправленню обвинуваченого, його вихованню та соціальній реабілітації та не становитиме "особистий і надмірний тягар для особи". Підстав для обрання більш м`якого або тяжкого покарання суд не знаходить. Підсумовуючи викладене, на переконання суду, саме визначене судом покарання обвинуваченому [PERSON] повністю відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого. Визначене обвинуваченому покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів "рівних можливостей" та "справедливого судового розгляду", встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діян. Цивільний позов не заявлено. ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу Запобіжний захід обвинуваченому на досудовому слідстві та під час розгляду кримінального провадження в суді не обирався. Суд не знаходить підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу. V. Рішення щодо речових доказів Арешт на майно не накладався. Долю речових доказів суд уважає за необхідне вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України. VІ. Процесуальні витрати Процесуальні витрати у справі відсутні.

Резолютивна частина:
1. [PERSON] визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст. 382 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн (вісім тисяч п`ятсот гривень). 2. Запобіжний захід [PERSON] до вступу вироку в законну силу не обирати. 3. Речові докази по справі: -диск з відеозаписом з бодікамер ВПД №1 ЖРУП ГУНП в Житомирській області за 17.09.2024 з місця події за адресою: смт Черняхів, вул. Шевченка,10, під назвою "VID240917-005117F-000000-000000-0006"- залишити в матеріалах кримінального провадження №12024060400002916 від 17.09.2024. Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Головуючий суддя [PERSON]

Результат: guilty