Вид судочинства: commercial
Суддя: Волков Р.В.
Дата ухвалення: 2026-01-08 00:00:00+02

Обставини справи:
Товариство з обмеженою відповідальністю ''Газопостачальна компанія ''Нафтогаз України'' (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ''ПЕРЕМОГИ 91'' (далі - відповідач, ОСББ) 326 095,82 грн, з яких: 250 004,94 грн основного боргу; 7 145,74 грн 3% річних; 33 142,71 грн пені; 35 802,43 грн інфляційних втрат. В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за типовим договором постачання природного газу постачальником «останньої надії» в частині повної та своєчасної сплати заборгованості за спожитий в період з лютого по травень 2024 року природний газ. Ухвалою від 03.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/4402/25, справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено сторонам строки для подання до суду заяв по суті справи відповідно до ст. 165-167 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті. Згідно з ч.ч. 1-3, 5, 8 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться. Про розгляд справи відповідач був повідомлений належним чином, оскільки отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі у своєму електронному кабінеті. З урахуванням положень ч. 6 ст. 242 ГПК України, ухвала вважається врученою відповідачу 05.11.2025. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього. Частиною 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд виснував про можливість розгляду справи за наявними доказами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 Товариство здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України. За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р Товариство визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу. За змістом пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України від 09.04.2015 № 329-VIII «Про ринок природного газу» (далі - Закон № 329), постачальник «останньої надії» - це визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу. Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015р. (далі - Правила) врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/ газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС). Дія Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС. Відповідно до п. 1, 2, 4-6 Розділу VI Правил постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів. Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним, не потребує двостороннього підписання і вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи. За умовами типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2501 (далі - типовий договір): - укладення договору відбувається шляхом публічної оферти постачальника та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника; даний договір вважається укладеним зі споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів ПОН (пункт 1.3); - постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи (пункт 3.1); - період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору (пункт 3.3); - постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті; така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496; нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті (пункт 4.1); - об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу (пункт 4.2); - постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за даним договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено) (пункт 4.3); - споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (пункт 4.4); - у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за даним договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 4.5); - споживач має право, зокрема, вільно обирати іншого постачальника та розірвати цей договір у встановленому ним та чинним законодавством порядку; оскаржувати будь-які несанкціоновані, неправомірні чи інші дії постачальника, що порушують права споживача, та брати участь у розгляді цих скарг на умовах, визначених чинними нормативно-правовими актами та даним договором (пункт 5.1); - договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи; дія даного договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником (пункт 11.1); - протягом строку дії договору споживач має право укласти договір постачання природного газу з іншим постачальником; у такому випадку цей договір достроково припиняється по завершенню газової доби, що передує газовій добі початку постачання новим постачальником (згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС); якщо споживач бажає в інших випадках відмовитися від договору, він має право розірвати його без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику шляхом надання йому одностороннього повідомлення щонайменше за три дні до дати розірвання (пункт 11.3). За даними інформаційної платформи відповідач (споживач з ЕІС-кодом 56XQ00014CCOP00J) був закріплений за постачальником «останньої надії» - позивачем (ЕІС-код 56Х930000008780В), у тому числі, у період з 01.02.2024 по 31.05.2024. Обсяг природного газу, використаний відповідачем у вказаний період та внесений в алокацію позивача як постачальника «останньої надії» ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (ЕІС-код 56Х930000008780В), становить: - з 01.02.2024 по 29.02.2024 - 6,29500 тис. м.куб.; - з 02.03.2024 по 31.03.2024 - 6,60800 тис. м.куб.; - 01.04.2024 - 0,04300 тис. м.куб.; - з 02.05.2024 по 31.05.2024 - 0,04300 тис. м. куб. Факт включення відповідача до реєстру споживачів Товариства як постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля позивача з наведених вище підстав підтверджується: - листом оператора ГТС від 14.10.2024 № ТОВВИХ-24-15636 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XQ00014CCOP00J (а.с. 45-52); - довідкою форми 10, виданою ТОВ «Газорозподільні мережі України» (а.с. 53). Отже, між позивачем та відповідачем протягом спірного періоду фактично існували правовідносини із постачання природного газу. Відносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативними актами, зокрема, Законом № 329, Правилами та типовим договором. У матеріалах справи наявні акти приймання-передачі природного газу, які підписані з боку позивача, а саме: - № 4068 від 29.02.2024, згідно якого у лютому 2024 р. відповідачу було поставлено 6,29500 тис. куб.м природного газу на суму 119 003,33 грн з ПДВ (а.с. 21); - № 6077 від 31.03.2024, згідно якого у березні 2024 р. відповідачу було поставлено 6,60800 тис. куб.м природного газу на суму 129 204,79 грн з ПДВ (а.с. 21, зворот); - № 8160 від 30.04.2024, згідно якого у квітні 2024 р. (01.04.2024) відповідачу було поставлено 0,04300 тис. куб.м природного газу на суму 816,31 грн з ПДВ (а.с. 22); - № 9908 від 31.05.2024, згідно якого у травні 2024 р. відповідачу було посталено 0,04300 тис. куб.м природного газу на суму 980,51 грн з ПДВ (а.с. 22, зворот). Крім того, позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату природного газу, а саме: - № 9333 від 11.03.2024 за розрахунковий період 1-29 лютого 2024 р. на суму 119 003,33 грн (а.с. 23); - № 12873 від 11.04.2024 за розрахунковий період 1-31 березня 2024 р. на суму 129 204,79 грн (а.с. 24); - № 15988 від 10.05.2024 за розрахунковий період 1-30 квітня 2024 р. на суму 816,31 грн (а.с. 25); - № 18773 від 10.06.2024 за розрахунковий період 1-31 травня 2024 р. на суму 980,51 грн (а.с. 25, зворот - 26). Як свідчать матеріали справи, вищезазначені акти та рахунки позивач направляв відповідачу. У позовній заяві позивач пояснив, що він проводить нарахування вартості спожитого відповідачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/ спожитого Споживачем природного газу, які Товариство отримує в процесі доступу до інформаційної платформи Оператора ГТС. Вартість природного газу позивач визначає шляхом множення об`ємів природного газу на його ціну, визначену відповідно до встановленого тарифу. При цьому позивач вказує, що згідно з п. 4.1 типового договору постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою Постачальником на своєму сайті. Інформацію про ціни на природний газ, яку опубліковано на сайті Товариства за посиланням «https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price» позивач надав до матеріалів справи у вигляді роздруківки (а.с. 41-44). При розрахунку вартості природного газу, позивач застосовує тарифи для непобутових споживачів. Предметом позову є вимога про стягнення з відповідача 250 004,94 грн основного боргу, 7 145,74 грн 3% річних, 33 142,71 грн пені, 35 802,43 грн інфляційних втрат. Відповідно до приписів статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. 2 ст. 714 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Приписами ч. 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є особливим суб`єктом споживання газу для потреб опалення та підігріву води, діяльність об`єднання співвласників багатоквартирного будинку спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов його функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, а відтак така діяльність є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючого суб`єкта. При цьому, оскільки законодавством про укладення договорів постачання природного газу із застосуванням механізму постачальника "останньої надії" не встановлено тарифів для такої категорії споживачів як об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, які із застосуванням належного усім співвласникам обладнання спільно споживають газ з метою обігріву жилих приміщень та підігріву води, натомість визначено лише вартість газу для комерційних підприємств та для населення, відтак у справі, що переглядається, сукупність встановлених обставин переконливо вказує на необхідність здійснення розрахунку за спожитий об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку газ із застосуванням тарифу як для населення, а не як для комерційних підприємств. Згідно із частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Частиною першою статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Відповідно до статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Статтями 4 та 6 вказаного Закону передбачено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках). Управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління (частина перша статті 12 вказаного Закону). Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники зобов`язані разом з іншим забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна. Статтею 12 вказаного Закону визначає, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають, зокрема, витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" виробництво теплової енергії - це господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору. Відповідно до частини сьомої статті 22 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що об`єднання оплачує холодну та гарячу воду, теплову та електричну енергію, природний газ, комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими для населення, крім частини таких послуг, що оплачуються власниками нежитлових приміщень. Як встановлено судом, відповідач (ОСББ) є юридичною особою, засновниками якої є співвласники багатоквартирного будинку, розташованого по вул. Перемоги, 91 у м. Чорноморськ. Єдиним видом діяльності відповідача є: 81.10 Комплексне обслуговування будинків. Статтею 1 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що: - побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23); - захищені споживачі - побутові споживачі, приєднані до газорозподільної системи, підприємства, установи, організації, що здійснюють надання важливих суспільних послуг та приєднані до газотранспортної або газорозподільної системи, а також виробники теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи (пункт 10). Суд зазначає, що Закон України "Про ринок природного газу" не містить визначення таких понять як то "колективний споживач", "колективний побутовий споживач" тощо. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору (пункт 2); житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (пункт 5). Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги. За змістом статті 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до пункту 5 абзацу 11 Правил побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Таким чином, відповідач згідно з нормами чинного законодавства є юридичною особою, яка утворена шляхом об`єднання співвласників багатоквартирних будинків, з метою сприяння в отриманні співвласниками багатоквартирного будинку, зокрема, комунальних послуг, які включають в себе і постачання та розподіл природного газу (теплової енергії). При цьому така теплова енергія постачається у багатоквартирний будинок виключно для задоволення побутових (спільно-побутових) потреб співвласників будинків. Ураховуючи наведене, з огляду на встановлені обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин у своїй сукупності, суд зазначає, що відповідач, як юридична особа, що створена шляхом об`єднання власників квартир, зокрема фізичних осіб, які у розумінні Закону України "Про ринок природного газу" є побутовими споживачами, споживаючи природний газ для вироблення теплової енергії виключно для забезпечення потреб таких осіб, є колективним побутовим споживачем. Близька за змістом правова позиція щодо правового визначення юридичної особи, що створена шляхом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, за аналогією закону застосовано Верховним Судом у постановах від 30.11.2022 у справі № 916/3837/21, від 22.01.2025 у справі № 916/1071/24, від 27.05.2025 у справі № 916/2778/24, від 05.06.2025 у справі № 914/1568/24, від 16.10.2025 у справі № 914/2380/24, тощо. Таким чином, у відносинах з позивачем (постачальником "останньої надії" за типовим договором) відповідач фактично виступає колективним побутовим споживачем природного газу для потреб та в інтересах співвласників багатоквартирного будинку. У цьому випадку під категорію "побутові споживачі" підпадають як окремі фізичні особи, так і об`єднання фізичних осіб, головною метою яких у розумінні Закону України "Про ринок природного газу" є придбавання природного газу з метою використання для власних побутових потреб, зокрема, для опалення своїх квартир (будинків), у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. З огляду на наведене суд вважає, що у цій справі розрахунок за спожитий ОСББ природний газ необхідно здійснювати із застосуванням тарифу, визначеного як для населення, а не як для комерційних підприємств. Суд встановив, що на офіційній сторінці позивача в мережі інтернет за посиланням «https://gas.ua/uk/home/slr» розміщено інформацію щодо ціни природного газу для побутових споживачів, яка протягом лютого-травня 2024 р. становила 7,95689 грн з ПДВ за 1 куб.м. Здійснивши власний перерахунок вартості природного газу, поставленого позивачем для потреб відповідача у період з лютого по травень 2024 р., суд зазначає, що вартість природного газу становить: - за спожиті у лютому 2024 р. 6,29500 тис. куб.м - 50 088,62 грн; - за спожиті у березні 2024 р. 6,60800 тис. куб.м - 52 579,13 грн; - за спожиті у квітні 2024 р. 0,04300 тис. куб.м - 342,15 грн; - за спожиті у травні 2024 р. 0,04300 тис. куб.м - 342,15 грн. Відповідно до п. 4.4 типового договору споживач зобов`язаний оплатити рахунок до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач виконав зобов`язання по сплаті спожитого природного газу. Відтак, оскільки докази здійснення оплати відповідачем природного газу відсутні, позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості підлягають частковому задоволенню на суму 103 352,05 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов`язання щодо своєчасної сплати за спожитий природний газ у повному обсязі, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання. Пунктом 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою. При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 ЦК України щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 4.5 типового договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Як встановлено судом, відповідач у спірних правовідносинах є побутовим споживачем, а тому підстави для нарахування пені саме на підставі п. 4.5 типового договору відсутні. У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення пені у розмірі 33 142,71 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Умовами договору не визначено іншого розміру процентів. У зв`язку з неправомірним застосуванням позивачем при розрахунку 3% річних та інфляційних втрат розміру боргу, визначеного із врахуванням тарифів для споживачів, що не є побутовими, суд здійснив перерахунок вказаних сум, який виглядає наступним чином: 3% річних Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума з 02.04.2024 по 31.12.2024 50088.62 x 3 x 274 : 366 : 1002741,124.94 з 01.01.2025 по 31.03.2025 50088.62 x 3 x 90 : 365 : 10090370.52 з 01.05.2024 по 31.12.2024 52579.13 x 3 x 245 : 366 : 1002451,055.89 з 01.01.2025 по 31.03.2025 52579.13 x 3 x 90 : 365 : 10090388.94 з 01.06.2024 по 31.12.2024 342.15 x 3 x 214 : 366 : 1002146.00 з 01.01.2025 по 31.03.2025 342.15 x 3 x 90 : 365 : 100902.53 з 02.07.2024 по 31.12.2024 342.15 x 3 x 183 : 366 : 1001835.13 з 01.01.2025 по 31.03.2025 342.15 x 3 x 90 : 365 : 100902.53 Всього 3% річних: 2 956,48 грн. Інфляційні втрати: Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ......................... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Період 1 (01.05.2024 - 31.03.2025, 335 днів): IIc = (100.60000000 : 100) (102.20000000 : 100) (100.00000000 : 100) (100.60000000 : 100) (101.50000000 : 100) (101.80000000 : 100) (101.90000000 : 100) (101.40000000 : 100) (101.20000000 : 100) (100.80000000 : 100) x (101.50000000 : 100) = 1.14335186 Інфляційне збільшення: 50088.62 x 1.14335186 - 50088.62 = 7180.30 Період 2 (01.05.2024 - 31.03.2025, 335 днів): IIc = (100.60000000 : 100) (102.20000000 : 100) (100.00000000 : 100) (100.60000000 : 100) (101.50000000 : 100) (101.80000000 : 100) (101.90000000 : 100) (101.40000000 : 100) (101.20000000 : 100) (100.80000000 : 100) x (101.50000000 : 100) = 1.14335186 Інфляційне збільшення: 52579.13 x 1.14335186 - 52579.13 = 7537.32 Період 3 (01.06.2024 - 31.03.2025, 304 дні): IIc = (102.20000000 : 100) (100.00000000 : 100) (100.60000000 : 100) (101.50000000 : 100) (101.80000000 : 100) (101.90000000 : 100) (101.40000000 : 100) (101.20000000 : 100) (100.80000000 : 100) (101.50000000 : 100) = 1.13653267 Інфляційне збільшення: 342.15 x 1.13653267 - 342.15 = 46.71 Період 4 (01.08.2024 - 31.03.2025, 243 дні): IIc = (100.60000000 : 100) (101.50000000 : 100) (101.80000000 : 100) (101.90000000 : 100) (101.40000000 : 100) (101.20000000 : 100) (100.80000000 : 100) (101.50000000 : 100) = 1.11206719 Інфляційне збільшення: 342.15 x 1.11206719 - 342.15 = 38.34 Всього інфляційних втрат: 14 802,67 грн. Отже, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню шляхом присудження до стягнення з ОСББ на користь Товариства 2 956,48 грн 3% річних та 14 802,67 грн інфляційних втрат. За ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 18.01.2021 по справі № 915/646/18. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 103 352,05 грн основного боргу, 2 956,48 грн 3% річних та 14 802,67 грн інфляційних втрат. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє з мотивів, наведених вище по тексту рішення. За приписами ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову, на відповідача підлягають покладенню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 453,33 грн.

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ''ПЕРЕМОГИ 91'' (68091, Одеська обл., м. Чорноморськ, смт Олександрівка, вул. Перемоги, буд. 91; код ЄДРПОУ 40444889) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Газопостачальна компанія ''Нафтогаз України'' (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1; код ЄДРПОУ 40121452) 103 352,05 грн основного боргу, 2 956,48 грн 3% річних, 14 802,67 грн інфляційних втрат та 1 453,33 грн витрат зі сплати судового збору. 3. В решті позову відмовити. 4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повне рішення складено та підписано 08 січня 2026 р. Суддя Р.В. Волков

Результат: partial