Вид судочинства: commercial
Суддя: Смола С.В.
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02

Обставини справи:
Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 29.11.2012 №2176 «Про надання в безоплатне користування нежилого приміщення за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Леніна, 32А громадській організації «Сєвєродонецька міська Організація ветеранів України» вирішено надати в безоплатне користування нежиле приміщення за адресою: вул. Леніна, буд. 32А, м. Сєвєродонецьк, загальною площею 80,2 кв. м, у тому числі площа загального користування 15,7 кв. м, ГО «СМ ОВУ» (п.1 рішення) та доручено Фонду комунального майна Сєвєродонецької міської ради розробити та укласти договір про безоплатне користування нежилим приміщенням за адресою: вул. Леніна, буд. 32А, м. Сєвєродонецьк, загальною площею 80,2 кв. м, у тому числі площа загального користування 15,7 кв. м, з ГО «СМ ОВУ» строком на 2 роки 364 дні (п.2 рішення). Позивач звертався до відповідача з пропозицією укласти відповідний договір про надання послуги з централізованого опалення, що підтверджується листами від 12.03.2014 №08-06-236 від 26.05.2014 №08-06-489. 19.12.2019 між ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» як виконавцем та ГО «СМ ОВУ» як споживачем укладений договір №1164 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно до якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені договором (п.1.1 договору). Відповідно до п.1.2 договору суб`єкти користування послугами: - орендар нежитлового приміщення: ГО «СМ ОВУ». Характеристика об`єкта надання послуг: опалювальна площа об`єкту 77,47 кв.м; адреса об`єкту: [ADDRESS] ; об`єм теплової енергії в обсягах, не більше зазначених показників (ліміту) Qрік=6,34 Гкал/рік з максимальним тепловим навантаженням ЕQ=0,0095 Гкал/годину, згідно розрахунку максимального годинного та річного навантаження на опалення, наведеного у додатку №1 до цього договору (п.1.3 договору). Згідно з п.2.5 договору загальна сума за договором протягом 2019 року становить 12 445 грн 85 коп., у тому числі ПДВ (20%) 2 074 грн 30 коп. Розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 25 числа місяця, що настає за розрахунковим, згідно рахунків, отриманих споживачем самостійно або уповноваженою ним особою (представником) до 15 числа місяця, що настає за розрахунковим, у відділі збуту теплової енергії виконавця, що знаходиться за адресою: вул. Федоренка, буд. 37, м. Сєвєродонецьк. Неотримання або несвоєчасне отримання рахунку не звільняє споживача від обов`язку оплати послуг з постачання теплової енергії. У разі застосування авансової системи оплати послуг, платежі вносяться за один календарний місяць у розмірі нарахованої суми за місяць, що йому передував (п.3.1 договору). Відповідно до п.9.1 договору цей договір укладається на три роки і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Відповідно до ст.631 Цивільного кодексу України умови договору розповсюджуються на відносини між сторонами, які виникли з 01.01.2019. Позивачем у період листопад 2018 року - січень 2019 року надано відповідачеві послуги з централізованого опалення приміщення за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 3 594 грн 08 коп. При цьому, листопад 2018 року є бездоговірним, а в період з грудня 2018 року по січень 2019 року послуги надавались на виконання умов договору. Як зазначив позивач, нежитлове приміщення, розташоване у нежитловій будівлі за адресою: [ADDRESS] , яка обладнана системою централізованого опалення, яка в свою чергу гідравлічно та теплотехнічно об`єднана з системою опалення нежитлового приміщення відповідача, що разом становить єдину систему централізованого опалення будинку [ADDRESS] . Відповідач надані послуги не оплатив, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною 1 ст.173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Згідно зі ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1, ч.2 ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 вказаного Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтями 24, 25 Закону України «Про теплопостачання» передбачена обов`язковість укладення договору на постачання теплової енергії між енергопостачальником і споживачем. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Суд бере до уваги, що правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 03.06.2019 у справі № 904/2588/18, від 03.12.2019 у справі №917/119/19, які в силу положень ч.4 ст.236 ГПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норм права. За таких обставин зобов`язання оплатити послуги з теплопостачання, надані без відповідного письмового договору виникає на підставі закону з узгоджених дій виробника/виконавця послуг і споживача. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Приписами ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Оскільки письмового договору між сторонами станом на листопад 2018 року укладено не було, позивач направив відповідачеві рахунок-акт від 30.11.201 №6698 (а.с.9) на суму 181 грн 92 коп., про що свідчить опис вкладення від 12.12.2018 (а.с.9), список згрупованих відправлень від 12.12.2018 (а.с.10-11) та квитанція від 12.12.2018 (а.с.11 на звороті). З огляду на укладений між сторонами 19.12.2019 договір №1164 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживач повинен був оплатити надані послуги не пізніше 25 числа місяця, що настає за розрахунковим згідно умов п.3.1 договору. Позивачем направлялись відповідачеві рахунки від 31.12.2018 №6698 за грудень 2018 року (а.с.12) та №6698 за січень 2019 року (а.с.15) 21.01.2019 (а.с.12-14) і 19.02.2019 (а.с.15 на звороті, 16) відповідно. Як зазначив позивач, факт постачання теплової енергії підтверджується актом про включення теплоустановок від 04.11.2019 (а.с.34 на звороті). Частиною 1 ст.73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд зауважує, що періодом надання послуг, за який позивачем заявлено до стягнення заборгованість, є листопад 2018 - січень 2019 року, а тому і факт постачання теплової енергії позивачем відповідачеві має підтверджуватися саме в цей період. З огляду на викладене, наданий позивачем акт про включення теплоустановок від 04.11.2019 підтверджує факт надання послуг з постачання теплової енергії в інший період, ніж той, за який заявлено заборгованість у даній справі. Інших доказів на підтвердження факту надання послуг у період листопад 2018 - січень 2019 року позивачем суду не надано. Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено суду надання відповідачеві послуг з постачання теплової енергії у період листопад 2018 - січень 2019 року, а тому заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 3 594 грн 08 коп. є необґрунтованими. Отже, ураховуючи викладене вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 25.12.2018 по 30.09.2021 у сумі 282 грн 41 коп., інфляційних втрат за період з січня 2019 року по вересень 2021 року в сумі 536 грн 03 коп., які нараховані на заборгованість в сумі 3 594 грн 08 коп., також є необґрунтованими. Крім того, суд бере до уваги наступне. Частинами 1, 2 ст.20 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що громадські організації та інші об`єднання ветеранів війни в межах своїх повноважень сприяють розробленню рішень органами законодавчої і виконавчої влади, представляють і захищають законні інтереси своїх членів у державних органах і громадських організаціях, здійснюють інші повноваження, передбачені законодавством України про об`єднання громадян. Центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, Рада міністрів Автономної Республіки Крим у межах своєї компетенції надають ветеранським організаціям фінансову підтримку, кредити з коштів відповідних бюджетів, а також безплатно надають будинки, приміщення, обладнання та інше майно, необхідне для здійснення їх статутних завдань. Ветеранські організації звільняються від плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) в межах середніх норм споживання (надання), телефоном у приміщеннях та будинках, які вони займають. На підставі рішення від 16.12.2016 №921/12-14-12-04/ [NUMBER] ГО «СМ ОВУ» включено до реєстру неприбуткових установ та організацій, що підтверджується відповідним витягом. Відповідно до п.1.1 статуту ГО «СМ ОВУ» є добровільним об`єднанням фізичних осіб, створеним для здійснення та захисту прав і свобод людини та громадянина, задоволення суспільних, зокрема, економічних, соціальних, культурних, освітніх та інших інтересів своїх членів та/або інших осіб. Згідно п.1.6 статуту організація є місцевим осередком (відокремленим підрозділом) Організації Ветеранів України. Головною метою організації є всебічний захист законних прав, соціальних, економічних, вікових інтересів ветеранів війни, праці, дітей війни, ветеранів військової служби, інших силових структур, пенсіонерів, громадян похилого віку (п.3.1 статуту відповідача). Отже, ГО «СМ ОВУ» є ветеранською організацією, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема, ч.2 ст.20, якою організацію звільнено від плати за користування комунальними послугами, до яких ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» віднесено постачання гарячої води. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови в їх задоволенні повністю. Судовий збір у сумі 2 270 грн 00 коп. покладається на позивача згідно зі ст. 129 ГПК України.

Резолютивна частина:
1. У позові Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до Громадської організації «Сєвєродонецька міська організація ветеранів України» відмовити повністю. 2. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача. 3. Учасники справи: Позивач: Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (вул. Промислова, буд. 17, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93400, ідентифікаційний код 00131050). Відповідач: Громадська організація «Сєвєродонецька міська організація ветеранів України», бул. Дружби Народів, буд. 32-А, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93400, ідентифікаційний код 21846095. Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Результат: denied