Вид судочинства: commercial
Суддя: Іванов А.В.
Дата ухвалення: 2018-01-10 00:00:00+02

Обставини справи:
04.01.2013 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» (далі покупець) укладено Договір №13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу (далі Договір), згідно якого продавець зобовязаний передати у власність покупцю у 2013 році природний газ (далі за текстом- газ), а покупець зобовязаний прийняти та оплатити товар на умовах цього договору (п.1.1 Договору). Відповідно до п. 10.3 договору, усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.4 цього договору. Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ- до їх повного здійснення (п.11.1 договору). До Договору було укладено низку Додаткових угод. Зокрема, відповідно до Додаткової угоди №4 від 31.12.2013 сторони виклали статтю 11 Договору в наступній редакції «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного погашення» (а.с. 35-36). Додатковою угодою № 11 від 22.12.2014 сторони продовжили строк дії Договору в частині реалізації газу до 31.12.2015 (а.с. 43-44). На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 654 258 774 грн. 60 коп., що підтверджено актами приймання передачі природного газу, а саме: 1.Акт приймання-передачі природного газу від 13.01.2013 у обсязі 9 845,413 тис.куб.м. за січень 2013 року на суму 42 715 072,55 грн. 2.Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2013 у обсязі 12 232,873 тис.куб.м. за лютий 2013 року на суму 53 073 249,21 грн. 3.Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2013 у обсязі 10 963,525 тис.куб.м. за березень 2013 року на суму 47 566 086,44 грн. 4.Акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2013 у обсязі 1 301,854 тис.куб.м. за квітень 2013 року на суму 5 618 978,92 грн. 5.Акт приймання-передачі природного газу від 31.05.2013 у обсязі 1 028,209 тис.куб.м. за травень 2013 року на суму 4 437 889,89 грн. 6.Акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2013 у обсязі 101,928 тис.куб.м. за червень 2013 року на суму 439 935,11 грн. 7.Акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2013 у обсязі 52,128 тис.куб.м. за липень 2013 року на суму 220 806,70 грн. 8.Акт приймання-передачі природного газу від 31.08.2013 у обсязі 52,128 тис.куб.м. за серпень 2013 року на суму 220 981,86 грн. 9.Акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2013 у обсязі 70,846 тис.куб.м. за вересень 2013 року на суму 300 331,50 грн. 10.Акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2013 у обсязі 5 009,652 тис.куб.м. за жовтень 2013 року на суму 21 236 996,91 грн. 11.Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2013 у обсязі 4 501,094 тис.куб.м. за листопад 2013 року на суму 19 081 109,70 грн. 12.Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2013 у обсязі 5 938,987 тис.куб.м. за грудень 2013 року на суму 25 176 648,71 грн. 13.Акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 у обсязі 9 482,833 тис.куб.м. за січень 2014 року на суму 36 299 829,55 грн. 14.Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2014 у обсязі 10 536,799 тис.куб.м. за лютий 2014 року на суму 40 334 360,81 грн. 15.Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 у обсязі 4 700,329 тис.куб.м. за березень 2014 року на суму 17 992 633,80 грн. 16.Акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2014 у обсязі 1 341,390 тис.куб.м. за квітень 2014 року на суму 6 623 944,79 грн. 17.Акт приймання-передачі природного газу від 31.05.2014 у обсязі 1 215,453 тис.куб.м. за травень 2014 року на суму 7 042 840,30 грн. 18.Акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2014 у обсязі 909,278 тис.куб.м. за червень 2014 року на суму 5 281 501,26 грн. 19.Акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2014 у обсязі 52,251 тис.куб.м. за липень 2014 року на суму 303 497,64 грн. 20.Акт приймання-передачі природного газу від 31.08.2014 у обсязі 43,299 тис.куб.м. за серпень 2014 року на суму 251 500,34 грн. 21.Акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2014 у обсязі 2 073,909 тис.куб.м. за вересень 2014 року на суму 12 426 978,87 грн. 22.Акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2014 у обсязі 2 879,183 тис.куб.м. за жовтень 2014 року на суму 17 252 225,77 грн. 23.Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2014 у обсязі 3 976,372 тис.куб.м. за листопад 2014 року на суму 24 926 603,63 грн. 24..Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 у обсязі 4 782,913 тис.куб.м. за грудень 2014 року на суму 34 665 979,47 грн. 25.Акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 у обсязі 5 523,024 тис.куб.м. за січень 2015 року на суму 40 030 215,20 грн. 26.Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 у обсязі 4 618,331 тис.куб.м. за лютий 2015 року на суму 32 342 541,46 грн. 27.Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 у обсязі 4 252,014 тис.куб.м. за березень 2015 року на суму 46 431 482,64 грн. 28.Акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2015 у обсязі 2 248,047 тис.куб.м. за квітень 2015 року на суму 20 651 638,81 грн. 29.Акт приймання-передачі природного газу від 31.05.2015 у обсязі 804,909 тис.куб.м. за травень 2015 року на суму 7 010 049,07 грн. 30.Акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2015 у обсязі 971,572 тис.куб.м. за червень 2014 року на суму 8 211 804,26 грн. 31.Акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2015 у обсязі 752,331 тис.куб.м. за липень 2015 року на суму 6 365 352,22 грн. 32.Акт приймання-передачі природного газу від 31.08.2015 у обсязі 807,993 тис.куб.м. за серпень 2015 року на суму 6 836 299,50 грн. 33.Акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2015 у обсязі 1 049,157 тис.куб.м. за вересень 2015 року на суму 8 876 749,51 грн. 34.Акт приймання-передачі природного газу від 31.11.2015 у обсязі 2 499,837 тис.куб.м. за листопад 2015 року на суму 20 828 601,89 грн. 35.Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 у обсязі 3 980,175 тис.куб.м. за грудень 2015 року на суму 33 184 056,31 грн. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробничо- технологічних витрат та нормативних втрат покупця (п. 1.2 договору). Згідно п. 5.1. Договору, ціна (граничний рівень цін) на газ установлюються Національною комісією регулювання енергетики України (НКРЕ). Відповідно до п. 6.1. Договору, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №4 від 31.12.2013, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач зазначає, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобовязання у строк, визначений Договором, чим порушив умови господарського зобовязання, зокрема вимоги п. 6.1. Договору. Відповідач на виконання умов Договору частково здійснив оплату за природний газ в розмірі 483 616 431 грн. 57 коп., що підтверджено банківськими виписками ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (а.с. 173-250 т.1, а.с. 1-250 т.2, а.с. 1-108 т.4) та бухгалтерською випискою ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (а.с. 126-138 т.1). Як вбачається із банківських виписок та бухгалтерської виписки, оплати проводились на підставі Спільних протокольних рішень та з особистого рахунку ПАТ «Луганськгаз». Крім того, позивачем були надіслані на адресу відповідача заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 15 403 717 грн. 46 коп. та на суму 12 300 817 грн. 51 коп. (а.с 89-92). З тексту вказаних заяв вбачається наступне. Станом на 16.12.2015 ПАТ «Луганськгаз» має заборгованість перед НАК «Нафтогаз України» за Договором купівлі-продажу природного газу №13-202-ВТВ від 04.01.2013 в сумі 239 343 609 грн. 69 коп. В свою чергу НАК «Нафтогаз України» має заборгованість перед ПАТ «Луганськгаз» в розмірі 15 403 717, 46 грн. У звязку з чим, відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобовязання ПАТ «Луганськгаз» перед НАК «Нафтогаз України» за Договором №13-202-ВТВ від 04.01.2013 припинено на суму 15 403 717 грн. 46 коп. Станом на 18.01.2016 ПАТ «Луганськгаз» має заборгованість перед НАК «Нафтогаз України» за Договором купівлі-продажу природного газу №13-202-ВТВ від 04.01.2013 в сумі 223 717 648 грн. 54 коп. В свою чергу НАК «Нафтогаз України» має заборгованість перед ПАТ «Луганськгаз» в розмірі 12 300 917, 50 грн. У звязку з чим, відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобовязання ПАТ «Луганськгаз» перед НАК «Нафтогаз України» за Договором №13-202-ВТВ від 04.01.2013 припинено на суму 12 300 917 грн. 50 коп. Таким чином, загальна сума простроченого та несплаченого основного боргу ПАТ «Луганськгаз» перед НАК «Нафтогаз України» за Договором купівлі-продажу природного газу №13-202-ВТВ від 04.01.2013 складає 170 642 343 грн. 03 коп. Крім того, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганській області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Управлінням фінансів Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, Управлінням соціального захисту населення Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» укладалися спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України (далі Спільні протокольні рішення), за якими ПАТ «Луганськгаз» зобовязувався перерахувати НАК «Нафтогаз України» кошти за природний газ за Договором №13-202-ВТВ від 04.01.2013. Так, відповідно до спільного протокольного рішення №782 від 25.02.2016 відповідач повинен перерахувати позивачу кошти в сумі 16184811, 00 грн. (а.с. 96-98). Відповідно до спільного протокольного рішення №879 від 16.03.2016 відповідач повинен був перерахувати позивачу кошти в сумі 21672267, 00 грн. (а.с. 100-102). За спільним протокольним рішення №1360 від 20.04.2016 відповідач повинен був перерахувати позивачу пошти в сумі 11613211,00 грн. (а.с. 104-106). Відповідно до спільного протокольного рішення №1361 від 20.04.2016 відповідач повинен був перерахувати позивачу кошти в сумі 9492834, 00 грн. (а.с. 108-110). Відповідно до спільного протокольного рішення №2409 від 20.09.2016 відповідач повинен був перерахувати позивачу кошти в сумі 2800000, 00 грн. (а.с. 112-114). Відповідно до спільного протокольного рішення №612 від 24.01.2017 відповідач повинен був перерахувати позивачу кошти в сумі 12000000, 00 грн. (а.с. 116-118). Відповідно до спільного протокольного рішення №2786 від 24.05.2017 відповідач повинен був перерахувати позивачу кошти в сумі 11365, 00 грн. (а.с. 120-123). Відповідно до спільного протокольного рішення №2865 від 14.06.2017 відповідач повинен був перерахувати позивачу кошти в сумі 500000, 00 грн. (а.с.210-213). За спільним протокольним рішення №3797 від 24.10.2017 відповідач повинен був перерахувати позивачу пошти в сумі 213756,00 грн. (а.с. 218-220). За спільним протокольним рішення №3801 від 24.10.2017 відповідач повинен був перерахувати позивачу пошти в сумі 1000000,00 грн. (а.с. 222-225). В пункті 5.3 спільних протокольних рішень вказано, що спільні протокольні рішення є чинними у разі проведення відповідного фінансування. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Однак, як зазначає позивач в запереченнях на відзив №14/4-549 від 27.11.2017, фінансування відповідно до вищезазначених спільних протокольних рішень станом на 27.11.2017 не відбулось. В матеріалах справи докази фінансування відповідно до вищевказаних протокольних рішень також відсутні. Спільне протокольне рішення №3796 від 24.10.2017 в матеріалах справи міститься не в повному обсязі, тому у суду відсутня можливість встановити суму перерахування та призначення зарахування коштів за цим рішенням (а.с. 215). У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись, зокрема, на те, що можливість відповідача розрахуватись за природний газ для потреб ВТВ перед позивачем прямо залежить від затвердженого граничного допустимого розміру ВТВ, а також від наявності та суми передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової. Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості №737 від 23.11.2011 "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах" передбачено, що Міністерство визначає для газорозподільних підприємств обсяг ВТВ на рік. Розрахунковий обсяг ВТВ, проведений ПАТ «Луганськгаз» на підставі Методик на 2014 рік складає 95 543 тис. куб. м. газу. Розрахунковий обсяг ВТВ, проведений ПАТ «Луганськгаз» на підставі Методик на 2015 рік складає 69 017 тис. куб. м. газу. Наказом Міненерго від 24.09.2014р. №664 затверджено розміри ВТВ на 2014 рік для газопостачальних та газорозподільних підприємств, у тому числі для ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" 63 404 тис.куб.м., що на 32 139 тис. куб. м. менше, ніж передбачено Методиками (обсяг ВТВ занижено на 33,6%). Наказу Міненерго від 02.03.2015р. №122 затверджено розміри ВТВ на 2015 рік, зокрема для відповідача 11 097 тис.куб.м., що на 11 097 тис. куб.м менше від розрахованих згідно з Методиками (обсяг ВТВ занижено більше ніж на 16,1%). Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2015 №826/15132/15 додаток до наказу №122 за позовами тридцятьох газорозподільних підприємств, в тому числі в ПАТ «Луганськгаз», скасовано. Однак, НКРЕКП не було вжито жодних дій для коригування тарифів на розподіл природного газу, затверджених на підставі незаконного наказу. Крім того, відповідач посилається на те, що Торгово-примословою палатою було видано ПАТ «Луганськгаз» Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 19.04.2016 №6224, яким було засвідчено настання обставин форс-мажору з 01.05.2014 для ПАТ «Луганськгаз» щодо зобовязань з оплати придбаного протягом 2014-2015 р.р. природного газу в частині обсягів нормативно технологічних витрат а нормованих втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, у розмірі 10,9 млн. куб.м. за Договором №13-202-ВТВ від 04.01.2013, які унеможливили їх виконання в зазначений термін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач проти таких доводів відповідача заперечив, виклавши їх у запереченнях на відзив №14/4-549 від 27.11.2017. Так, позивач зазначає, що станом на 27.11.2017 фінансування відповідно до спільних протокольних рішень №2865 від 14.06.2017, №3796 від 24.10.2017, №3797 від 24.10.2017 та №3801 від 24.10.2017 не проводилось. Також позивач вказує, що посилання відповідача на сертифікат Торгово-промислової палати як на підставу для відмови в задоволенні вимог позивача є безпідставним, оскільки норми ст. 625 Цивільного кодексу України, яка визначає відповідальність за порушення саме грошового зобовязання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків. Відповідно до вимог статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частина 1 статті 175 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в силу вимог ст.526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу та інших актів законодавства. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пунктом 1 ст. 530 ЦК України врегульовано, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивачем, як продавцем, на виконання умов Договору №13-202-ВТВ від 04.01.2013 передано природний газ за період з січня 2013 року по грудень 2015 року на загальну суму 654 258 774, 60 грн. що підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу (а.с. 54-88 т.1). Відповідач свої зобовязання по оплаті заборгованості у відповідності до розділу 6 Договору №13-202-ВТВ від 04.01.2013 виконав частково на суму 483 616 431 грн. 57 коп. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За таких обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості за №13-202-ВТВ від 04.01.2013 на купівлю-продаж природного газу є законною, обґрунтованою, доведеною належним та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню в сумі 170 642 343 грн. 89 коп. Відповідно до пунктів 6.1., 11 Договору (із змінами внесеними Додатковою угодою №11 від 22.12.2014 р.) остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, тобто 20.01.2016 р., оскільки договір діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 (том 1, а.с. 43-44). Таким чином, прострочення платежу за умовами договору настає 21.01.2016 р. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Згідно з п. 7.1. договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором і чинним законодавством. Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу. Таким чином, відповідно до п. 7.2. Договору, Позивачем нараховано пеню у розмірі 33 927 987,48 грн. за період з 21.01.2016 по 20.07.2016. Суд здійснив власний розрахунок розміру суми пені за заявлений період. Так, за розрахунком суду, належною до стягнення сума пені є: За зобовязаннями лютого 2015 - 2 434 874 грн. 02 коп. За зобовязаннями березня 2015 9 231 745 грн. 88 коп. За зобовязаннями квітня 2015 4 106 064 грн. 91 коп. За зобовязаннями травня 2015 1 393 773 грн. 96 коп. За зобовязаннями червня 2015 1 632 713 грн. 10 коп. За зобовязаннями липня 2015 1 265 592 грн. 02 коп. За зобовязаннями серпня 2015 1 359 228 грн. 18 коп. За зобовязаннями вересня 2015 1 764 920 грн. 93 коп. За зобовязаннями листопада 2015 - 4 141 249 грн. 62 коп. За зобовязаннями грудня 2015 6 597 824 грн. 53 коп. Отже, позовні вимоги про стягнення пені за неналежне виконання Договору №13-202-ВТВ від 04.01.2013 на купівлю-продаж природного газу підлягають задоволенню частково в сумі 33 927 987 грн. 15 коп. В задоволенні вимог про стягнення пені в розмірі 00 грн. 33 коп. слід відмовити. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Внаслідок невиконання відповідачем умов договору щодо сплати заборгованості за Договором, у відповідності до норм Цивільного кодексу України було нараховано 3% річних в сумі 8 331 852 грн. 89 коп. та інфляційні втрати в сумі 34 899 491 грн. 84 коп. Суд здійснив власний розрахунок 3% річних, відповідно до якого належна до стягнення сума 3% річних складає 8 331 852 грн. 86 коп., з яких: За зобовязаннями лютого 2015 597 943 грн. 29 коп. За зобовязаннями березня 2015 2 267 082 грн. 57 коп. За зобовязаннями квітня 2015 1 008 345 грн. 37 коп. За зобовязаннями травня 2015 342 275 грн. 52 коп. За зобовязаннями червня 2015 400 952 грн. 91 коп. За зобовязаннями липня 2015 310 797 грн. 29 коп. За зобовязаннями серпня 2015 333 791 грн. 96 коп. За зобовязаннями вересня 2015 433 419 грн. 80 коп. За зобовязаннями листопада 2015 1 016 985 грн. 84 коп. За зобовязаннями грудня 2015 1 620 258 грн. 31 коп. Отже, вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню частково у розмірі 8 331 852 грн. 86 коп. В задоволенні вимог про стягнення 3% річних в розмірі 0, 03 коп. відмовити. Щодо заявленої позивачем суми інфляційних втрат в розмірі 34 899 491 грн. 84 коп., суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Перевіривши розрахунок суми інфляційних втрат позивача, суд встановив, що належна до стягнення сума інфляційних втрат становить 34 897 167 грн. 64 коп., з яких: За зобовязаннями лютого 2015 2 504 428,17 грн. За зобовязаннями березня 2015 9 495 458,19 грн. За зобовязаннями квітня 2015 4 223 357,98 грн. За зобовязаннями травня 2015 1 433 588,25грн. За зобовязаннями червня 2015 1 679 352,88 грн. За зобовязаннями липня 2015 1 301 744,69 грн. За зобовязаннями серпня 2015 1 398 055,64 грн. За зобовязаннями вересня 2015 1 815 337,33 грн. За зобовязаннями листопада 2015 4 259 547,77 грн. За зобовязаннями грудня 2015 6 786 296,74 грн. Отже, вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню частково у розмірі 34 897 167 грн. 64 коп. В задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 2324 грн. 20 коп. слід відмовити. Станом на день розгляду справи сторонами не надано доказів погашення заявлених до стягнення сум. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за неналежне виконання умов Договору №13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 у сумі 247 799 351 грн. 54 коп., з яких 170 642 343 грн. 89 коп. сума основної заборгованості за договором, пеня в розмірі 33 927 987 грн. 15 коп., 3% річних в розмірі 8 331 852 грн. 86 коп. та інфляційні втрати в розмірі 34 897 167 грн. 64 коп. В решті вимог позивачу слід відмовити. Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 8.1 договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов'язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (пункт 8.2 договору). Сторони зобов'язані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом чотирнадцяти днів з дати їх виникнення надати підтверджуючі документи відповідно до законодавства (пункт 8.3 договору). Відповідно до частини 3 статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Згідно з частиною 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме:загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. 09.04.2016 року Торгово-промисловою палатою України виданий Сертифікат №6224 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) на підтвердження настання форс-мажорних обставин, що полягають у дії/бездіяльності третіх осіб/органів державної влади, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем зобов'язання, визначеного п. 6.1. Договору № 13-202-ВТВ від 04.01.2013 по оплаті придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, які не були враховані при встановлені тарифів на розподіл природного газу, які настали з 01 травня 2014 року та тривають досі. На виконання умов договору, відповідач листом №01-02-43/754 від 29.04.2016 року повідомив позивача про наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання зобов'язань за Договором №13-202-ВТВ від 04.01.2013. В підтвердження настання форс-мажорних обставин позивачу було також надано копію сертифікату Торгово-промислової палати України №6224 від 19.04.2016 року. За загальним правилом обов'язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов'язання є вина особи, яка його порушила (частина 1 статті 614 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Стаття 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Пунктом 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. За змістом частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності. Так, частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України, статтею 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цими обставинами і понесеними збитками. Окрім того, повинен бути наявним елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов'язання. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачем на виконання умов укладеного договору здійснювалось постачання природного газу протягом 2013-2015 років відповідачу, а останнім цей газ споживався з призначенням згідно укладеного договору для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат покупця. Кореспондуючим обов'язком покупця, за приписами спірного правочину, є своєчасна оплата спожитого природного газу, який належним чином відповідач не виконав. Посилаючись на неможливість оплати природного газу відповідач, посилається на те, що Міненерго та НКРЕКП при формуванні тарифу на розподіл природного газу для ПАТ по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» не було враховано більшого обсягу природного газу для потреб ВТВ, який би повністю охоплював величину природного газу придбаного за Договором №13-202-ВТВ, а відтак дозволив би уникнути настання обставин непереборної сили - форс-мажорні обставини. Матеріалами справи підтверджується, що протягом дії Договору №13-202-ВТВ від 04.01.2013 відповідач отримував природний газ та погоджувався на його ціну, в тому числі й шляхом укладення додаткових угод щодо ціни на природний газ, при цьому був обізнаний щодо встановлених тарифів, тому господарський суд вважає, що обставини, зазначені у Сертифікаті №6224 Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 09.04.2016 року не є непереборною силою (форс-мажорними обставинами) в розумінні статті 617 Цивільного кодексу України щодо виконання обов'язку зі сплати заборгованості, та, відповідно є не підставою для звільнення відповідача як від виконання основного зобов'язання щодо оплати природного газу так і від відповідальності за його невиконання. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 у справі №911/1173/16). Судом також враховано те, що укладаючи договір та додаткові угоди до нього, відповідач погоджувався як щодо ціни газу так і щодо обовязку сплатити вказану ціну газу. Крім того, позивач не може вплинути на формування тарифу на розподіл природного газу для ПАТ по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз», в той час як перегляд рівня тарифу здійснюється як за ініціативою суб'єкта господарювання (в даному випадку відповідача), так і НКРЕ за умови відповідного обґрунтування такого перегляду (пункт 4.1 Процедури встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики 03.04.2013 року №369). Враховуючи вищевикладене, суд вважає заперечення відповідача безпідставними. Відповідно до приписів ст. ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви до суду) судовий збір слід покласти на відповідача в сумі 240 000 грн. 00 коп.

Резолютивна частина:
1. Позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз задовольнити частково. 2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз, 93400, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Гагаріна, 87, код ЄДРПОУ 05451150, на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077720, борг за Договором №13-202-ВТВ від 04.01.2013 в сумі 247 799 351 грн. 54 коп., з яких 170 642 343 грн. 89 коп. сума основної заборгованості за договором, пеня в розмірі 33 927 987 грн. 15 коп., 3% річних в розмірі 8 331 852 грн. 86 коп. та інфляційні втрати в розмірі 34 897 167 грн. 64 коп., а також стягнути судовий збір у сумі 240 000 грн. 00 коп. 3. В решті вимог за позовом відмовити. 4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст рішення складено та підписано 11.01.2018. Суддя А.В. Іванов \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Результат: partial