Вид судочинства: commercial
Суддя: Яризько В.О.
Дата ухвалення: 2013-12-24 00:00:00+02

Обставини справи:
Заступник Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою в інтересах держави в особі виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області до товариства з обмеженою відповідальністю "Ізобуд" про стягнення заборгованості в сумі 1101029,96 грн., в т.ч. сума пайового внеску за договором № 69/10 від 16.07.2010 р. у розмірі 916876,00 грн., 3% річних у сумі 15448,73 грн., інфляційні втрати в сумі 1833,75 грн., пеня в сумі 166871,43 грн. Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.11.2012 р. порушено провадження у справі № 5011-61/16914-2012 за вказаною позовною заявою. Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.01.2013р. матеріали справи № 5011-61/16914-2012 надіслані за встановленою підсудністю до господарського суду Харківської області. Після надходження справи до господарського суду Харківської області їй присвоєний номер 5011-61/16914-2012-922/147/13, автоматизованою системою документообігу господарського суду Харківської області справу призначено для розгляду судді Яризьку В.О. Ухвалою суду від 15.01.2013 р. розгляд справи призначений на 29.01.2013р. Ухвалою суду від 29.01.2013р. розгляд справи був відкладений на 12.02.2013р. В слуханні справи 12.02.2013р. оголошена перерва до 28.02.2013р. Ухвалою суду від 28.02.2013р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет позову, на стороні відповідача SDS Corporation Limited (UNITED KINGDOM OF GREAT BRITAIN AND NORTHERN IRELAND, 20 CENTENARY AVENUE, SOUTH SHIELDS, TYNE AND WEAR NE34 6QH, Company № 4063686), розгляд справи було призначено в судове засідання на 14 травня 2013 р. о 10:00 год. У зв'язку з тим, що залучена третя особа є іноземним суб'єктом господарювання, у суду виникла необхідність звернення до компетентних органів Великобританії з судовим дорученням про повідомлення третьої особи про дату, час та місце розгляду справи, тому провадження у справі було зупинено. Ухвалою суду від 14.05.2013р. провадження у справі було поновлено. Оскільки третя особа не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, ухвалою суду від 14.05.2013р. провадження у справі було зупинено, розгляд справи був призначений у судове засідання на 18 червня 2013р. о 10:00 год., обов'язок щодо направлення пакету документів до компетентного органу був покладений на відповідача. Ухвалою суду від 18.06.2013р. провадження у справі поновлено. У судове засідання 18.06.2013р. третя особа не з'явилась. У судовому засіданні представник відповідача надав докази направлення пакету документів до компетентного органу Великобританії з метою повідомлення третьої особи про дату, час та місце розгляду справи. Ухвалою суду від 18.06.2013р. провадження у справі зупинено до отримання відповіді від компетентного органу іноземної держави щодо вручення документів третій особі - SDS Corporation Limited. 08.08.2013р. на адресу суду надійшла відповідь від компетентного органу іноземної держави щодо вручення документів третій особі - SDS Corporation Limited, яка була направлена відповідачу для здійснення перекладу. 15.11.2013р. відповідачем наданий переклад повідомлення про вручення, з якого вбачається, що Вищий суд Англії та Уельсу вручив документи, направлені господарським судом Харківської області, повноважному представнику SDS Corporation Limited Джеральду Янгу. Ухвалою суду від 18.11.2013р. провадження у справі поновлено, розгляд справи призначений у судове засідання на 02.12.2013 р. о 10:00 год. У зв'язку з неявкою відповідача, третьої особи, ухвалою суду від 02.12.2013р. розгляд справи був відкладений на 24.12.2013р. о 10:30 год. Про дату, час та місце розгляду справи учасники судового процесу були повідомлені ухвалою суду від 02.12.2013р. Позивач у судове засідання 24.12.2013р. не з'явився, через канцелярію суду факсом надав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки повноваженого представника через хворобу. Відповідач у судове засідання 24.12.2013р. не з'явився, через канцелярію суду факсом надав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки повноваженого представника через участь у інших судових засіданнях. Третя особа, яка належним чином повідомлена про знаходження даного спору в суді, про причини неявки суду не повідомляла, відзив на позов не надала. Розглянувши клопотання позивача та відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні таких клопотань, оскільки до заяв не надано доказів на підтвердження поважності причин неявки представників у судове засідання, крім того відповідно до ч. 1 ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника, сторонами суду не надано пояснень щодо причин неприбуття в судове засідання інших представників, яким можуть бути видані довіреності із відповідними повноваженнями. Суд також зазначає, що згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Враховуючи те, що судом вжито усіх належних заходів до повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце розгляд справи, та те, що учасники судового процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляд справи, однак своїми процесуальними правами щодо участі в судовому засіданні 24.12.2013р. та наданні додаткових пояснень та доказів не скористались, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача, відповідача, третьої особи. Прокурор у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Вислухавши учасників судового процесу, які були присутні в попередніх судових засіданнях, вислухавши прокурора та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 16.07.2010 р. між виконавчим комітетом Бориспільської міської ради (позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ізобуд" (відповідач, замовник) укладений Договір № 69/10 про пайову участь замовника у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Борисполя. За умовами Договору, а саме згідно пунктів 1.1, 1.3 ТОВ "Ізобуд" зобов'язалось взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Борисполя при забудові території - багатоквартирного житлового будинку з вбудованим офісно-торговими приміщеннями, підземним паркінгом та даховою котельнею по вул. Бабкіна, 6 у м. Борисполі. Відповідно до п. 3.1 Договору розмір внеску за будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованим офісно-торговими приміщеннями, підземним паркінгом та даховою котельнею по вул. Бабкіна, 6, у м. Борисполі визначається відповідно до рішення міської ради від 03.03.2009р. № 5493-48-V "Про затвердження Порядку пайової участі замовника у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Борисполя" і становить 916876000,грн. Розрахунок розміру пайового внеску є невід'ємною частиною Договору. Відповідно до п. 3.2 Договору кошти замовником перераховуються на рахунок Цільового фонду міського бюджету. Згідно з п. 4.1 Договору строк оплати внеску становить 30 днів після прийняття об'єкта в експлуатацію. Розрахунок розміру пайового внеску за будівництво житлового будинку з вбудованими офісно-торговими приміщеннями, підземним паркінгом та даховою котельнею по вул. Бабкіна, 6, у м. Борисполі, здійснено позивачем на підставі наданих відповідачем документів, а саме: зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва станом на 24.06.2005р., висновку комплексної державної експертизи від 13.03.2007р. № 108 та повторного висновку комплексної-державної експертизи від 28.12.2005р. № 134/2005/01, копії яких додані до матеріалів справи. ТОВ "Ізобуд" закінчило будівництво житлового будинку з вбудованими офісно-торговими приміщеннями, підземним паркінгом та даховою котельнею по вул. Бабкіна, 6, у м. Борисполі, що підтверджується декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 25.06.2011р. № КС 14211009999. Таким чином строк оплати відповідачем пайового внеску на розвиток інфраструктури населеного пункту настав 25.07.2011р. Суд зазначає, що відповідач не оспорює суму пайового внеску, по закінченню будівництва відповідач не повідомив позивача про те, що об'єкт зданий в експлуатацію, відповідач не звертався до позивача з проханням коригування розміру пайового внеску, а також не сплатив кошти пайової участі в повному обсязі. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною 2 статті 11 Кодексу серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків визначено договори та інші правочини. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Статтею 525 Кодексу унормовано, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 628 Кодексу визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Кодексу). Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини 3 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. За приписами статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. Згідно з частиною 9 цієї статті договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Приймаючи до уваги, що відповідач не виконав передбачені договором зобов'язання по сплаті грошових коштів у визначений строк, позивачем обґрунтовано пред'явлено до стягнення основний борг у сумі 916876,00 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тому, згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання Згідно з частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно пункту 5.1 Договору у разі невиконання або прострочення строків сплати пайового внеску замовник (відповідач) сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від нарахованої суми коштів за кожну добу прострочення, але не більше граничних розмірів, встановлених чинним законодавством. Такий саме розмір пені передбачений і п. 4.7 Порядку пайової участі замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Борисполя, затвердженого рішенням Бориспільської міської ради № 5493-48-V від 03.03.2009р. До матеріалів справи наданий розрахунок пені, згідно з яким позивачем нараховано за несвоєчасну сплату пайового внеску пеню в сумі 166871,43 грн., яка розрахована за період з 25.07.2011р. по 23.01.2012р. за 182 дні прострочення сплати основної суми 916876,00 грн. виходячи зі ставки 0,1 % від суми заборгованості за кожну добу прострочення. Відповідачем до матеріалів справи надана заява про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення пені, в якій відповідач зазначає, що згідно ст. 258 ЦК України до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, а отже строк позовної давності щодо вимоги про сплату пені сплив 26.06.2012р., а позов датований 05.11.2012р. Позивач заперечує проти застосування строку позовної давності та вказує на те, що відповідач не повідомив своєчасно позивача про здачу об'єкту в експлуатацію, а отже позивачу своєчасно не було відомо про порушення його прав з боку відповідача, про те, що об'єкт зданий в експлуатацію позивачу стало відомо 22.11.2011р., а отже строк позовної давності не пропущений. Судом встановлено, що об'єкт здано в експлуатацію відповідачем 25.06.2011р., таким чином з урахуванням п. 4.1 Договору строк виконання відповідачем своїх зобов'язань настав 25.07.2011р., отже при несплаті відповідачем коштів у строк до 25.07.2011р. у позивача виникає право на нарахування пені з 26.07.2011р. (в розрахунку позивачем зазначений період нарахування з 25.07.2011р. по 23.01.2012р. за 182 дні (т. 1 а.с. 81-82), однак фактично таке нарахування зроблено з 26.07.2011р., оскільки саме період з 26.07.2011р. по 23.01.2012р. складає 182 дні). Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Суд звертає увагу на те, що якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовна давність обчислюється щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, при цьому суд враховує, що інший період відносно спірних відносин не встановлено ні законом, ні угодою сторін, отже позиція відповідача щодо спливу строку позовної давності щодо вимоги про стягнення пені в повному обсязі саме 26.06.2012р. є помилковою. Відповідно до положень статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст. 267 ЦК), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК), при цьому якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК). Частиною 11 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що замовник зобов'язаний протягом семи календарних днів з дня прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта письмово поінформувати про це місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням об'єкта будівництва. Відповідачем не надано доказів своєчасного повідомлення позивача про здачу об'єкту в експлуатацію, при цьому позивач зазначає, що відповідачем не було здійснено таке повідомлення. З листування, яке здійснювалось між сторонами, вбачається, що станом на 30.08.2011р. позивачу ще не було відомо про здачу відповідачем об'єкту в експлуатацію. Так, в листі позивача вих. № 12-31-4217 від 30.08.2011р. на адресу відповідача, позивач просить відповідача повідомити про стан готовності об'єкту в строк до 05.09.2011р. На даний лист не надано відповіді. В листі позивача вих. № 12-31-5930 від 22.11.2011р. на адресу відповідача, позивач вже зазначає про те, що йому стало відомо про отримання відповідачем декларації від 25.06.2011р. про готовність об'єкта до експлуатації. Таким чином, суд вважає, що існували об'єктивні причини, з яких позивач не міг своєчасно подати позовну заяву щодо стягнення пені за прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань, а саме позивач не знав про порушення своїх прав через несвоєчасне повідомлення відповідачем про готовність об'єкту до експлуатації, а за таких обставин причини пропуску позивачем позовної давності щодо стягнення пені за період з 26.07.2011р. по 21.11.2011р. є поважними, а тому порушене право позивача за цей період підлягає захисту. Нарахування пені за період з 22.11.2011р. по 23.01.2012р. зроблено в межах однорічного строку позовної давності, оскільки позов подано до суду 22.11.2012р. та на момент подачі позову строк позовної давності не сплив. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, а відповідно до ст.3 даного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Однак позивачем розрахована пеня в розмірі 0,1% за кожен день прострочення платежу, тобто з порушенням вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Враховуючи викладене суд вважає правомірним нарахування пені за прострочення відповідачем своїх зобов'язань по оплаті грошових коштів у сумі 916876,00 грн. за період з 26.07.2011р. по 23.01.2012р. (182 дні прострочення) виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, стягненню підлягає пеня в розмірі 70863,21 грн. (суму заборгованості 916876,00 грн. х подвійну облікову ставку НБУ 15,5% : загальну кількість днів у році 365 х кількість днів прострочення 182 = 70863,21 грн.), в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 96008,22 грн. суд відмовляє з наведених підстав. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем зроблений розрахунок 3% річних за період прострочення 205 днів, сума яких складає 15448,73 грн., розрахунок інфляційних втрат за період серпень 2011р. - січень 2012р., сума яких складає 1833,75 грн. (т. 1 а.с. 69). Надані розрахунки 3% річних та інфляційних втрат перевірені судом, відповідають вимогам чинного законодавства, а тому ці суми підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з пайового внеску за договором № 69/10 від 16.07.2010 р. у розмірі 916876,00 грн., 3% річних у сумі 15448,73 грн., інфляційних втрат у сумі 1833,75 грн., пені в сумі 70863,21 грн., в задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє. Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Резолютивна частина:
Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Ізобуд" (61023, м. Харків, вул. Міроносицька, 88, кв. 72, код 30553223) на користь виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області (08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 72, код 33003375) заборгованість з пайового внеску за договором № 69/10 від 16.07.2010 р. у розмірі 916876,00 грн., 3% річних у сумі 15448,73 грн., інфляційні втрати в сумі 1833,75 грн., пеню в сумі 70863,21 грн. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 96008,22 грн. відмовити. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Ізобуд" (61023, м. Харків, вул. Міроносицька, 88, кв. 72, код 30553223) на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 20100,43 грн. Видати накази після набрання рішенням законної сили. Повне рішення складено 26.12.2013 р. Суддя Яризько В.О.

Результат: partial