Вид судочинства: civil
Суддя: Гончаренко П. П.
Дата ухвалення: 2014-01-08 00:00:00+02

Обставини справи:
ТОВ «[PERSON] Девелопмент» звернулося до суду із позовними вимогами про визнання недійсними: договору купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Запорозького козацтва, буд. 20-а, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 03.08.2010 р. та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]; договору купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою м.Запоріжжя, вул. Запорозького козацтва, буд. 20-а, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 25.12.2012 р. та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]; та про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] та [PERSON] на недобудовану споруду торгівельного комплексу під літ. «А», яка розташована за адресою м. Запоріжжя, вул. Запорозького козацтва, буд. 20-а. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору № 2 про спільну діяльність, укладеного 08.08.2006 р. між позивачем та ФОП [PERSON], будівництво нерухомого майна за зазначеною адресою здійснювалося в процесі спільної діяльності та повинно було оформлюватися у власність позивача. Як зазначає позивач, будівництво не було закінчено, та єдиним власником об’єкту незавершеного будівництва має бути ТОВ «[PERSON] Девелопмент» на підставі зазначеного договору № 2 про спільну діяльність. Позивач вказує, що відповідно до ст. 331 ч. 2 ЦК України об’єкт незавершеного будівництва не може бути об’єктом права власності, відповідно, продавці в оспорюваних договорах купівлі-продажу не були власниками майна, а отже не могли їм розпоряджатися, що є підставою для визнання договорів недійсними. З тих же підстав позивач просить скасувати державну реєстрацію права власності на це майно. Відповідачі [PERSON], [PERSON] про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, в яких проти позову заперечують із посиланням на те, що при укладенні договорів купівлі-продажу були дотримані вимоги закону, договори посвідчені нотаріально, нотаріус перевіряв наявність реєстрації права власності на нерухоме майно за продавцем. Вважають, що права позивача не порушуються договорами купівлі-продажу нерухомого майна, власником якого позивач не був. Представник відповідача [PERSON] заперечує проти позову із посиланням на те, що права позивача не порушуються оспорюваними ним договорами купівлі-продажу. Вказує, що ФОП [PERSON] є замовником будівництва та саме для цієї мети отримав земельну ділянку за вказаною адресою, замовив і оплатив проектну та іншу документацію. Будівництво об’єкту було завершене. Будь-яких прав на об’єкт нерухомого майна у позивача не виникло, оскільки договір № 2 про спільну діяльність, на який посилається позивач, було розірвано 31 жовтня 2007 року, за взаємною згодою сторін і з цього моменту у позивача виникло право на повернення свого внеску. На протязі майже 6 років з моменту розірвання договору про спільну діяльність позивач не звертався до ФОП [PERSON] з приводу наслідків розірвання цього договору. Вважає, що позивачу необхідно звертатися до господарського суду, оскільки договір № 2 про спільну діяльність укладений між позивачем – юридичною особою та фізичною особою-підприємцем, та є господарським договором. Представник третьої особи реєстраційної служби Запорізького МУЮ в судове засідання не з’явився, повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надали. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено наступні обставини. Рішенням № 38 від 24 вересня 2004 року Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області Приватному підприємцю [PERSON]: була надана згода (дозволено) на проектування будівництва та функціонування торгівельного комплексу, кафе з відкритим майданчиком в районі перехрестя вул. Запорізького козацтва та проспекту Ювілейний на земельній ділянці із земель запасу Долинської сільської ради площею 0, 04 га, за межами м. Запоріжжя. Цим рішенням № 38 також було дозволене ПП [PERSON] капітальне будівництво після узгодження проекту з відповідними районними службами та оформлення права власності на збудований об’єкт по мірі вводу в експлуатацію з реєстрацією в БТІ. Розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 10.02.2005 р. № 1/291 було затверджено проект землеустрію вказаної земельної ділянки та передано Приватному підприємцю [PERSON] в довгострокову оренду строком на 12 років земельну ділянку площею 0, 04 га, розташовану на перехресті вул. Запорізького козацтва та проспекту Ювілейний для будівництва та функціонування торгівельного комплексу, кафе з відкритим майданчиком. 10.08.2005 р. було встановлено межі земельної ділянки в натурі. На виконання вказаного розпорядження 10 вересня 2005 року між Запорізькою районною державною адміністрацією Запорізької області та Приватним підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки 0, 04 га (кадастровий номер 2322183500:11:001:0450), розташованої на перехресті вул. Запорізького козацтва та проспекту Ювілейний для будівництва та функціонування торгівельного комплексу, кафе з відкритим майданчиком. Договір нотаріально посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 4610), зареєстровано в Запорізькій регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» 11 жовтня 2005 року. 23 грудня 2005 року між ПП Толчинським (замовник) та ТОВ «Проектстройсервіс» (виконавець) було укладено договір № 42-1 на виконання робочого проекту по об’єкту: «Торгівельний комплекс з кафе і літнім майданчиком на перехресті пр. Ювілейного і вул. Запорізького козацтва». 21.02.2006 року на засіданні містобудівної Ради при головному управлінні архітектури та містобудування м. Запоріжжя (протокол № 324 від 21.02.2006 р.) замовнику ПП [PERSON] було узгоджено предпроектні проробки розташування торгівельного комплексу з кафе та літнім майданчиком по пр. Ювілейному/вул. Запорізького козацтва. 08 серпня 2006 року між ФОП [PERSON] та позивачем (ТОВ «[PERSON] Девелопмент») було укладено договір № 2 про спільну діяльність, згідно з яким сторони зобов’язалися об’єднати свої вклади та спільно діяти без створення юридичної особи з метою будівництва торгівельного комплексу та кафе з відкритим майданчиком в районі перехрестя вул.. Запорізького козацтва та пр.-ту Ювілейний на земельній ділянці із земель запасу Долинської сільської ради площею 0, 04 га, за межами м. Запоріжжя. 31 жовтня 2007 року між ФОП [PERSON] та позивачем (ТОВ «[PERSON] Девелопмент») було укладено угоду про розірвання вищевказаного договору № 2 про спільну діяльність від 08 серпня 2006 року. 12 січня 2007 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Запорізької області було видано Приватному підприємцю [PERSON] дозвіл № 2 на виконання будівельних робіт з будівництва торгівельного комплексу та кафе з відкритим майданчиком на перехресті пр. Ювілейний/вул. Запорізького козацтва. Дозвіл № 2 на виконання будівельних робіт був виданий ПП [PERSON] строком до 10.01.2008 року. Отже, зазначений дозвіл на виконання будівельних робіт було надано Інспекцією ДАБК саме ПП [PERSON], орендарю земельної ділянки, а не позивачу, та вже після укладення угоди від 31 жовтня 2007 року про розірвання договору № 2 про спільну діяльність. Тобто, замовником будівництва був ПП [PERSON] Розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 04.07.2008 р. за № 718 було затверджено акт прийому в експлуатацію об’єкта: торгівельного комплексу по вул. Запорізького козацтва, буд. 20А. Основним доводом, покладеним позивачем в обґрунтування порушення його прав оспорюваними договорами є те, що право власності на торгівельний комплекс та кафе з відкритим майданчиком в районі перехрестя вул. Запорізького козацтва та проспекту Ювілейний має бути власністю ТОВ «[PERSON] Девелопмент» на підставі договору № 2 про спільну діяльність від 08.08.2006 р. Проте, суд вважає безпідставним таке твердження позивача. Договір № 2 про спільну діяльність був укладений 08.08.2006 року. Відповідно до п. 6.2 цього договору № 2 про спільну діяльність у випадку припинення даного договору, кожна із сторін має право на повернення її вкладу у спільну діяльність. 31 жовтня 2007 року між ФОП [PERSON] та позивачем (ТОВ «[PERSON] Девелопмент») було укладено угоду про розірвання зазначеного договору № 2 про спільну діяльність. Відповідно до п. 8 цієї угоди від 31 жовтня 2007 року про розірвання договору № 2 про спільну діяльність, з моменту набрання чинності даною угодою зобов’язання сторін, які виникли з договору № 2 від 08.08.2007 року припиняються і сторони не вважають себе пов’язаними будь-якими правами та обов’язками, що виникли у зв’язку із договором № 2. Згідно інформації, яка оприлюднюється на офіційному сайті Міністерства доходів та зборів України відповідно до пункту 183.13 статті 183 Податкового кодексу України для інформування платників ПДА, за ініціативою податкової 24.02.2009 року було анульовано свідоцтво платника ПДВ за номером 37734760, яке було видано 13 вересня 2006 року платнику «Договір № 2 про спільну діяльність (просте товариство) між ФОП [PERSON] та ТОВ «[PERSON] Девелопмент»». В угоді від 31 жовтня 2007 року про розірвання договору № 2 про спільну діяльність міститься посилання на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2007 року по справі № 2-2527/2011, яким було визнано за ТОВ «[PERSON] Девелопмент» право власності на 80/100 часток недобудованої споруди торгівельного комплексу під літ. «А», яка розташована по вул. Запорозького козацтва, 20-А, а за [PERSON] - право власності на 20/100 часток цієї ж недобудованої споруди. Це рішення суду та розподіл ним часток у праві власності на об’єкт незавершеного будівництва між сторонами не може прийматися до уваги, оскільки це рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2007 року по справі № 2-2527/2011 було повністю скасоване ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 березня 2012 р. по справі № 22-1513/12 із закриттям провадження у справі. Таким чином, у зв’язку із розірванням 31 жовтня 2007 року зазначеного договору № 2 про спільну діяльність, зобов’язання сторін – ТОВ «[PERSON] Девелопмент» та ФОП [PERSON] (господарюючих суб’єктів) припинилися, сторони не є пов’язаними будь-якими правами та обов’язками, що виникли у зв’язку із договором № 2 про спільну діяльність та мають право на повернення їх вкладу у спільну діяльність. На момент розірвання цього договору № 2 не існувало зареєстрованих у встановленому порядку об’єктів нерухомого майна, які є предметом оспорюваних договорів купівлі-продажу. Під час розгляду справи було встановлено, що розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 04.07.2008 р. за № 718 було затверджено акт прийому в експлуатацію об’єкта: торгівельного комплексу по вул. Запорізького козацтва, буд. 20А і це відбулося вже після укладення угоди від 31 жовтня 2007 року про розірвання договору № 2 про спільну діяльність. Згідно п. 29 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів» датою введення в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта є дата затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію цього об’єкта органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив комісію. Відповідно до ч. 3 п. 30 вказаної Постанови підписаний і затверджений акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта є підставою для укладення договорів про постачання на цей об’єкт необхідних для його функціонування ресурсів води, газу, тепла та електроенергії. Після введення в експлуатацію торгівельного комплексу по вул. Запорізького козацтва, буд. 20А [PERSON] було укладено договори на постачання води, тепла та електроенергії. Земельна ділянка, на якій розташований введений в експлуатацію об’єкт, знаходиться в оренді у ФОП [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав і інтересів. При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою – посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, під час розгляду справи підлягає з’ясуванню, яке не визнане чи оспорюване цивільне право позивача було порушено. Відповідно до положень ст.ст. 355, 356 ЦК України майно, що знаходиться у власності двох або більше осіб – співвласників належить їм на праві власності і є їхнім спільним майном. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (ч. 2 ст. 356 ЦК України). Поняття, зміст права власності та його здійснення викладено в нормах ст.ст. 316, 317 та 319 ЦК України. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер, зміст якого становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Право власності на об'єкти нерухомості, у тому числі і право спільної власності, підлягає державній реєстрації, яка на дату укладення спірних договорів купівлі-продажу здійснювалась реєстраторами бюро технічної інвентаризації (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952 IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). На час укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу право оренди земельної ділянки з розташованим на ній об'єктом належало виключно Приватному підприємцю [PERSON], а отже не було необхідності отримувати згоду на укладення цих договорів купівлі-продажу у ТОВ «[PERSON] Девелопмент» як співвласника нерухомого майна, оскільки ТОВ «[PERSON] Девелопмент» не набуло права спільної власності на нерухоме майно, що було предметом купівлі-продажу за цими договорами. Скасовуючи рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2007 року по справі № 2-2527/2011 про розподіл часток у праві власності на об’єкт незвершеного будівництва, розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Запорозького козацтва, буд. 20-а, і закриваючи провадження у цій справі, колегія суддів зазначила що у сторін, одна з яких є підприємець, а інша юридична особа, виник спір, щодо невиконання умов господарського договору від 08.08.2006 року, який підвідомчий господарському суду. Таким чином, права позивача ТОВ «[PERSON] Девелопмент» не порушуються укладенням договорів купівлі-продажу 03.08.2010 р. та від 25.12.2012 р. нерухомого майна, розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Запорозького козацтва, буд. 20-а. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що права позивача не порушуються оспорюваними ним договорами купівлі-продажу, тому необхідно у задоволенні позову відмовити.

Резолютивна частина:
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Девелопмент» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна – відмовити.

Результат: denied