Вид судочинства: commercial
Суддя: Джарти В.В.
Дата ухвалення: 2026-01-09 00:00:00+02

Обставини справи:
09.11.2021 між Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією (Орендодавцем), фізичною особою - підприємцем Протасовим Андрієм Євгеновичем (Орендарем) та комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (Балансоутримувачем) укладено договір № 584/1 оренди нерухомого майна або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (далі - договір оренди). Об`єкт оренди та склад майна визначені у підпункті 4.1 пункту 4 розділу І договору оренди як нежитлове приміщення 1 поверх (сміттєзбірник) загальною площею 36,00 кв м, за адресою: м. Київ, вул. Курнатовського, 19 (далі - об`єкт оренди). Процедура, в результаті якої майно отримано в оренду - аукціон (підпункт 5.1 пункту 5 розділу І договору оренди). Строк договору оренди - 5 років з дати набрання чинності цим договором (підпункт 12.1 пункту 12 розділу І договору оренди). Невід`ємною частиною договору оренди є Акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Курнатовського, 19. Так, згідно наявного в матеріалах справи Акту приймання-передачі в оренду нерухомого майна від 09.11.2021, відповідачу на виконання умов договору оренди передано в користування нежитлове приміщення першого поверху (сміттєзбірник) загальною площею 36,00 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Курнатовського, 19. У відповідності до пункту 3.2 договору оренди орендна плата перший місяць оренди визначається з урахуванням таких особливостей: якщо між датою визначення орендної плати за базовий місяць (визначений відповідно до пункту 9.1 Умов) і датою підписання акта приймання-передачі майна минуло більше як один повний календарний місяць, то розмір орендної плати за перший місяць оренди встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції у місяцях, що минули з дати визначення орендної плати за базовий місяць; орендна плата за другий і кожний наступний місяці оренди визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Договором оренди передбачено, що орендна плата сплачується Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця (підпункт 3.3 пункту 3 розділу ІІ договору оренди). Орендар сплачує орендну плату на підставі рахунків Балансоутримувача, які надсилаються не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати платежу, та протягом п`яти днів передає Орендарю акт виконаних робіт на надання орендних послуг (підпункт 3.4 пункту 3 розділу ІІ договору оренди). На виконання зазначеного пункту договору оренди позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури: - № 3410 від 12.12.2024 на суму 4 022,59 грн; - № 1078 від 11.11.2024 на суму 3 947,59 грн; - № 1152 від 14.10.2024 на суму 3 877,79 грн; - № 1155 від 11.09.2024 на суму 3 820,49 грн; - № 1214 від 12.08.2024 на суму 3 797,70 грн; - №1155 від 11.07.2024 на суму 3 797,70 грн; - № 1193 від 11.06.2024 на суму 3 715,94 грн; - № 1157 від 13.05.2024 на суму 3 693,78 грн; - № 1131 від 10.40.2024 на суму 3 686,41 грн; - № 1134 від 11.03.2024 на суму 3 668,04 грн; - № 1204 від 16.02.2024 на суму 3 657,10 грн; - № 1310 від 16.01.2024 на суму 3 642,53 грн; - № 1263 від 10.02.2022 на суму 2 773,52 грн; - № 1171 від 11.01.2022 на суму 2 737,93 грн; - № 1151 від 10.11.2022 на суму 1 890,00 грн; - № 1307 від 10.12.2022 на суму 2 721,60 грн. Підпунктами 3.8-3.9 пункту 3 розділу ІІ договору оренди встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується Балансоутримувачем. Балансоутримувач може звернутися із позовом про стягнення орендної плати та інших платежів за цим договором, з якими у Орендаря є заборгованість. Сторона, в інтересах якої подається позов, може компенсувати іншій стороні судові і інші витрати, пов`язані з поданням позову. На суму заборгованості Орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати. У пункті 11 договору оренди встановлена відповідальність і вирішення спорів за договором. Так, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором Сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором. Стягнення заборгованості з орендної плати, пені та неустойки (за наявності), передбачених цим договором, може здійснюватися на підставі рішення суду. За твердженням Позивача, у період з листопада 2021 по грудень 2024 Відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки зі своєчасної та повної оплати орендних платежів, перерахувавши позивачеві грошові кошти в сумі лише 10 800,00 грн. Зазначені кошти зараховані Позивачем в оплату орендних платежів з листопада 2021 по лютий 2022, а також частково за січень 2024 (в розмірі 676,95 грн), унаслідок чого за ФОП Протасов А.Є. утворилася заборгованість у загальному розмірі 44 650,73 грн (у тому числі за користування орендованим майном у січні 2024 року на суму 2 965,58 грн (враховуючи наявну переплату в розмірі 676,95 грн, яка покриває оплату з 01 січня по 06 січня 2024 року). Наявна заборгованості відображена у долученому до позовної заяви Акті звірки розрахунків від 07.01.2025. З метою досудового врегулювання спору позивач листом від 07.01.2025 № 103/45-62/1 направив на адресу відповідача претензію № 413 від 07.01.2025 з вимогою сплатити Керуючій компанії суму заборгованості за орендною платою у розмірі 44 650,73 грн, яка була проігнорована відповідачем. У зв`язку з невиконання належним чином обов`язку щодо своєчасної сплати грошових коштів Позивач звернувся до Господарського суду про стягнення заборгованості Відповідача за договором оренди за період з січня 2024 року по грудень 2024 року в сумі 44 650,73 грн, 6 129,16 грн пені, 6 067,33 грн інфляційних нарахувань та 1 432,94 грн трьох процентів річних. Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Господарський суд міста Києва дійшов наступного висновку. Судом врахований той факт, що 28.08.2025 Господарський кодекс України втратив чинність, водночас, відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Закріплений у наведеній нормі принцип незворотності дії закону та інших нормативно-правових актів у часі (lex ad praeterian non valet) полягає в тому, що дія їх не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання ними чинності, за винятком випадку коли закон або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював і Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. З огляду на вказане, беручи до уваги, що спір між сторонами виник до 28.08.2025 та є не вирішеним станом на день розгляду спору, суд дійшов висновку про регламентування спірних правовідносин приписами Господарського кодексу України. Як вбачається з укладеного між сторонами договору, за своє правовою природою даний договір є договором оренди державного майна, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Матеріалами справи (актом приймання-передачі від 09.11.2021 та Актами виконаних робіт №1426 від 31.12.2024, №1151 від 30.11.2024, №1115 від 31.10.2024, №1193 від 30.09.2024, № 1195 від 31.08.2024, № 1146 від 31.07.2024, № 1234 від 30.06.2024, №1129 від 31.05.2024, №1050 від 30.04.2024, №1111 від 31.03.2024, № 1187 від 29.02.2024, № 1183 від 31.01.2024, №1351 від 31.12.2021, №1149 від 30.11.2021 та № 1134 від 31.01.2022) підтверджується факт передачі в оренду, прийняття відповідачем та користування ним спірними приміщеннями за Договором оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі. За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно підпункт 3.4 пункту 3 розділу ІІ договору оренди орендар сплачує орендну плату на підставі рахунків Балансоутримувача, які надсилаються не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати платежу, та протягом п`яти днів передає Орендарю акт виконаних робіт на надання орендних послуг. Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином не виконував свої обов`язки зі сплати орендної плати за орендоване майно, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 44 650,73 грн внаслідок чого вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно заявлених до стягнення з відповідача 6 067,33 грн інфляційних втрат та 1 432,94 грн трьох процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 910/12604/18 від 01.10.2019). Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині також підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі. Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пені у розмірі 6 129,16 грн за період з 16.01.2024 по 16.06.2025, нарахованої на підставі пункту 3.9 Договору по кожному рахунку окремо. Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 ГК України). Згідно з положеннями статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно частин 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 1 статті 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Як встановлено судом вище, згідно пункту 3.9. Договору оренди на суму заборгованості Орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати. Отже, сторонами договору, було письмово погоджено застосування такого виду відповідальності до Замовника, як стягнення пені. Відповідно до статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Перевіривши наданий до позовної заяви розрахунок пені, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним, відтак вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У зв`язку з наведеними обставинами суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно пункту 3 частини 4 статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/13407/17. З огляду на викладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні. Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Резолютивна частина:
1. Позовні вимоги Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" до Фізичної особи-підприємця Протасова Андрія Євгеновича про стягнення 58 280,16 грн, задовольнити повністю. 2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Протасова Андрія Євгеновича ( [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" (02002, Україна, місто Київ, вулиця Челябінська, будинок, 9г; ідентифікаційний код ЄДРПОУ 39606435) 44 650,73 грн (сорок чотири тисячі шістсот п`ятдесят гривень 73 копійки) основної заборгованості, 6 129,16 грн (шість тисяч сто двадцять дев`ять гривень 16 копійок) пені, 6 067,33 грн (шість тисяч шістдесят сім гривень 33 копійки) інфляційних втрат, 1 432,94 грн (одну тисячу чотириста тридцять дві гривні 94 копійки) трьох процентів річних та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок). 3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ

Результат: granted