Вид судочинства: civil
Суддя: Твердохліб А. В.
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
04.08.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, вимоги у якому уточнила 09.11.2020 року, до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, обґрунтовуючи свою позицію тим, що позивач [PERSON] з 12 червня 2020 року є власником будинку [ADDRESS] , згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копії договору купівлі-продажу. З 29 серпня 2008 року у вказаному будинку зареєстрована [PERSON] , але не проживає у ньому з березня 2012 року, вона не є членом сім`ї позивача. На даний час в будинку ніхто не проживає, він знаходиться в аварійному стані, особисті речі відповідача у ньому відсутні. Крім того, [PERSON] не допомагає сплачувати комунальні послуги. Посилаючись на ст. 391 ЦК України, [PERSON] просить суд усунути перешкоди у розпорядженні житловим будинком шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . До початку судового засідання позивач надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розгляд справи здійснювати без її присутності, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її присутності, відзиву на позов не надала, хоча була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. З наданої суду копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.06.2020 року встановлено, що [PERSON] з 12 червня 2020 року на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Монич М.Ю. (а.с.8,9). Відповідно до довідки, виданої 03 серпня 2020 року головою квартального комітету №27 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, зареєстрована [PERSON] , [INFO] , з 10 березня 2012 року не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Дану обставину також підтверджено актом від 03 серпня 2020 року, складеним за підписом голови квартального комітету №27 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області Литвиненко В.І. та сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.7). З огляду на викладене, заявлений позов підлягає розгляду в порядку статті 391 ЦК України, в якій закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказана норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст.7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили виключно про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13 червня 1979 року у справі «Маркс проти Бельгії», п. 69). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України зміст права власності становить належність власнику права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд, з`ясувавши підставу позову [PERSON] встановив належність останній на праві власності з 12.06.2020 року житлового будинку, реєстрація в якому відповідача, яка на день отримання позивачем вказаного права не проживали за адресою [ADDRESS] , створює останній перешкоди у користуванні даним нерухомим майном, тому заявлений позов підлягає задоволенню у спосіб усунення перешкод у здійсненні права розпорядження шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування ним. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, задовольнити. Визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне

Результат: granted