Вид судочинства: administrative
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2023-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач 1), Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити пенсію за віком з 21.11.2021. В обґрунтування позовних вимог позивач повідомив, що листом від 23.03.2022 за № 1700-0212-8/11345 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (28 років), визначеного відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також у листі вказано, що враховуючи матеріали звернення та дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку, станом на 10 лютого 2022 року (дату звернення за призначенням пенсії), страховий стаж [PERSON] становить 25 років 6 місяців 3 дні. До вказаного листа було долучене рішення про відмову в призначенні пенсії від 16 лютого 2022 року № 172850014703. Вважає мотиви, з яких не було зараховано періоди роботи позивача при обрахунку загального страхового стажу є, безпідставними, відтак відповідач в даному випадку повинен був не відкидати цей трудовий стаж. Зазначив, що не несе відповідальності за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою стверджувати про відсутність трудового стажу. За таких обставин, просив позов задовольнити в повному обсязі. У встановлений судом строк відповідачем 1 подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказує на те, що не зараховано до загального стажу позивача період її роботи з 11.03.1984 по 15.05.1985, оскільки в трудовій книжці наявні виправлення в даті звільнення, що не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, чинної на дату заповнення трудової книжки; з 18.07.1990 по 23.03.1994 робота на підприємстві "Геліос", оскільки у трудовій книжці не читається печатка, що суперечать вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, чинної на дату заповнення трудової книжки; з 19.10.1994 по 31.08.1995 робота у ЗАТ "Техносервіс", відсутній запис відповідальної особи, що суперечать вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, чинної на дату заповнення трудової книжки. Вважає дії пенсійного органу щодо відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до загального стажу позивача правомірними та обґрунтованими, а тому підстав для призначенні пенсії немає. Відтак, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, за безпідставністю. Відповідач 2 відзив на позов не подав. Враховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, то у відповідності до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне. [PERSON] 21.11.1961 [INFO] , 10.02.2022 звернулася до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. Разом з тим, 16.02.2022 відповідачем 2 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за № 172850014703. У рішення вказано, що необхідний страховий стаж становить 28 років; страховий стаж заявника становить 25 років 6 місяців 3 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи відображені в трудовій книжці, оскільки титульний лист заповнено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої спільним наказам Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58, а саме - 11.03.1984 по 15.05.1985 - виправлення в даті звільнення; з 18.07.1990 по 23.03.1994 - нечитабельна печатка; з 19.10.1994 по 31.08.1995 - відсутній підпис відповідальної особи. Не погоджуючись із відмовою у призначенні пенсії за віком та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з позовом. При прийнятті рішення, суд виходив з наступного. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.1 Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закону України від 05.11.1991 №1788-XII), за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію (ст.7 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII). Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон України №1058-ІV від 09.07.2003) передбачено право громадян України на отримання пенсій та соціальних послуг. Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ч.3 ст. 4 Закон України №1058-ІV від 09.07.2003). Частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. При цьому, трудова книжка, відповідно до положення ст.48 КЗпП України, ст.62 Закону №1788 та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника. Відповідно до п.3 Порядку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637(далі - Порядок від 12.08.1993 №637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Як свідчать записи трудової книжки [NUMBER] , дата заповнення 29.08.1978, [PERSON] , в період з: - 11.03.1984 по 15.05.1985 працювала на посаді секретар-машиністка у Рівненському об`єднаному виробничому сортонасінницькому об`єднанні «Сортнасінпром»; - 18.07.1990 по 23.03.1994 працювала на підприємстві «Геліос»; - 19.10.1994 по 31.08.1995 працювала у ЗАТ «Техносервіс». Однак, судом встановлено, що пенсійним фондом при обчисленні пенсії позивача не було враховано вказані періоди роботи у зв`язку з тим, що в записі з 11.03.1984 по 15.05.1985 в трудовій книжці наявні виправлення в даті звільнення; з 18.07.1990 по 23.03.1994 у трудовій книжці не читається печатка; з 19.10.1994 по 31.08.1995 відсутній запис відповідальної особи. Відомостей про те, що пенсійний орган вживав заходів щодо витребування додаткових матеріалів з метою підтвердження періодів роботи чи конкретно вказував [PERSON] про перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії, суду не представлено. Відтак, суд звертає увагу, що позивач самостійно звертався до архівних установ Рівненської області з метою отримання довідок про період роботи. За наслідками таких звернень були отримані довідки Комунальної установи «Трудовий архів Рівненської міської ради» від 27.04.2022 № 655/04-02, Архівного відділу Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 29.04.2022 № К-39/01-27/22 та Державного архіву Рівненської області від 06.02.2022 № К-45/12-14, згідно з якими документи Малого колективного підприємства «Геліос» Рівненського обласного відділення дитячого фонду України (Підприємства «Геліос» Рівненського обласного відділення радянського дитячого фонду ім. В.І. Леніна; Колективного малого підприємства «Геліос» дитячого фонду України) до названих архівних установ не надходили. Також, відповідно до довідки від 08.11.2021 № К-118/12-14 архівного відділу виконавчого комітету Рівненської міської ради, документи Рівненського обласного виробничого сортонасінницького об`єднання «Сортнасінпром» на зберігання не надходили; довідкою від 09.02.2022 № К-11/01-27/22 на зберігання до Державного архіву Рівненської області не надходили. За наведених обставин, позивач не з власної вини позбавлений можливості подати додаткові документи з метою підтвердження трудового стажу за спірні періоди. В спірному рішенні про відмову в призначенні пенсії від 16.02.2022 № 172850014703 відповідач вказує про неможливість зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 19.10.1994 по 31.08.1995, з огляду на відсутність підпису відповідальної особи. Згідно з записами №№ 33, 34 в трудовій книжці серії [NUMBER] , з 19.10.1994 позивач була прийнята на роботу до Закритого акціонерного товариства «Техносервіс» на посаду секретаря-референта, а з 03.04.1995 - переведена на посаду товарознавця. Також у трудовій книжці позивача міститься запис № 35, згідно з яким остання з 31.08.1995 була звільнена з посади товарознавця Закритого акціонерного товариства «Техносервіс» за власним бажанням. Однак, в подальшому до трудової книжки позивача був внесений запис про те, що запис № 35 є недійсним, а [PERSON] звільнена по переводу в Приватну фірму «Анком». Разом з тим, довідкою від 17.05.2021 виданою ЗАТ «Техносервіс» стверджено, що [PERSON] була прийнята на роботу до ЗАТ «Техносервіс» на посаду секретаря з 19.04.1994 (наказ № 16 від 19.10.1994), а з 31.08.1995 звільнена з посади товарознавця у зв`язку з переведенням до ПФ «Анком» (наказ № 40 від 30.08.1995). Суд вважає, що, в даному випадку, позивач не може бути позбавлений свого права на включення при обрахунку загального стажу періодів роботи лише через неточність записів трудової книжки, тобто у зв`язку з обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які він не міг вплинути. Окрім того, у позивача відсутня будь-яка можливість в інший спосіб підтвердити свій страховий стаж, оскільки всі необхідні документи в архівних установах не збереглися. Зі свого боку, позивач вчинив всі необхідні для призначення пенсії дії та надав усі необхідні для цього документи, в тому числі, щодо підтвердження стажу роботи в період з 19.10.1994 по 31.08.1995. Крім того, суд зазначає, що дії управління при відмові у включенні вказаного періоду роботи до стажу є непропорційними заявленій легітимній меті, тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, адже відповідач у даному випадку не врахував те, що позивач звертався до Державного архіву про надання йому підтверджуючих документів, а також той факт, що він позбавлений можливості надати інші документи на підтвердження свого трудового стажу у спірний період. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач 2 безпідставно не зарахував до стажу [PERSON] спірний період роботи. Більше того, суд зауважує, що відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №677/277/17 та від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17. Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Висновки, аналогічні за своїм змістом, містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На підставі п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Водночас, матеріали справи не містять доказів щодо здійснення відповідачем своїх повноважень щодо отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до загального стажу. З аналізу норм пенсійного законодавства вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком, управління зобов`язане перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи. У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України"). Згідно з п.п.4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03.05.1996, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" № 137-V 14.09.2006, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98). У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02). Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ("Brumarescu v. Romania" № 28342/95). Крім цього, у пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку ("Judgment in the Case of Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova" № 45701/99). Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 "Про судове рішення". Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області при нарахуванні пенсії за віком [PERSON] врахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 11.03.1984 по 15.05.1985 на посаді секретар-машиністка у Рівненському об`єднаному виробничому сортонасінницькому об`єднанні «Сортнасінпром»; з 18.07.1990 по 23.03.1994 на підприємстві «Геліос»; з 19.10.1994 по 31.08.1995 у ЗАТ «Техносервіс». Так, наявними матеріалами справи підтверджено, що необхідний страховий стаж [PERSON] для призначення пенсії за віком повинен становить 28 років. Відтак, зважаючи на врахування спірних періодів, у позивача наявний необхідний страховий стаж для призначення пенсії, з дати звернення за її призначенням. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи. Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то адміністративний позов слід задовольнити повністю. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відповідачів судові витрати на суму 992,40 грн.

Резолютивна частина:
Позов задовольнити повністю. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу [PERSON] періоди її роботи з 11.03.1984 по 15.05.1985 на посаді секретар-машиністка у Рівненському обласному виробничому сортонасінницькому об`єднанні «Сортнасінпром»; з 18.07.1990 по 23.03.1994 на підприємстві «Геліос»; з 19.10.1994 по 31.08.1995 у ЗАТ «Техносервіс». Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову [PERSON] у призначенні пенсії від 16.02.2022 № 172850014703. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати з 21.11.2021 [PERSON] пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV. Стягнути на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області витрати по сплаті судового збору на суму 492,20грн. Стягнути на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області витрати по сплаті судового збору на суму 492,20грн.

Результат: granted