Вид судочинства: commercial
Суддя: Аюпова Р.М.
Дата ухвалення: 2019-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
Харківська міська рада (позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Гончаревської Світлани Василівни, с. Високий (відповідач) згідно якої просить суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 3051145,34 грн. В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідач з 01.11.2004 та по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,4050 га по вул. Шевченка, 117 у м. Харкові без виникнення права власності, користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 ЗК України. Внаслідок використання відповідачем вищевказаної земельної ділянки без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід від здачі земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси позивача щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю. Таким чином, відповідно до статей 1212 - 1214 ЦК України безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 3051145,34 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Ухвалою господарського суду від 10.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання на 04.06.2018 об 11:00 год. 26.06.2018 представником відповідача, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 18430), в якому відповідач, зокрема, посилається на те, що факт відсутності оформлення права на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна відповідача у справі (користувача земельною ділянкою), не може бути підставою для застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, оскільки право на користування земельною ділянкою в силу приписів ЦК України та ЗК України набувається в момент набуття права власності на будівлю, розташовану на цій земельній ділянці. На спірній земельній ділянці знаходяться будівлі належні відповідачу на праві власності. При цьому, будівля не є самочинним будівництвом. Відповідач зазначає, що ним набуто майно за існуванням достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його зберігання та використання, та з наміром оформити право користування земельною ділянкою у порядку визначеному законом, а, отже, до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення статей 1212, 1214 ЦКК України. На думку відповідача, позивач помилково ототожнив поняття безпідставного набуття майна (земельної ділянки), як підставу застосування положень статей 1212-1214 ЦК з не укладенням договору оренди на спірну земельну ділянку. Відповідач зауважує, що відповідачем своєчасно були вжиті всі можливі заходи щодо правомірного та платного користування земельною ділянкою, що також вбачається із наступного. Відповідач, набувши право власності на нерухоме майно, вчиняв дії задля оформлення права користування земельною ділянкою. Так зокрема, TOB "РАДАР" звернулось з листом до Харківського міського голови, в якому не заперечував проти оформлення ФО-П Гончаревською C.B. договору оренди земельною ділянкою по вул. Шевченко, 111-117, м. Харкова. Рішенням №198/04 від 24.11.2004 Харківська міська рада надала в оренду земельну ділянку загальною площею 0,4107 га по вул. Шевченко, 111-117, м. Харкова строком до 2029 року. 16.10.2006 ФО-П Гончаревська C.B. звернулась з листом до позивача, в якому надала позивачу експертний висновок №5279 від 22.09.2006 відділення наукових досліджень Українського Державного головного науково - дослідницького і виробничого інституту інженерно-технічних і екологічних вишукувань, відповідно до якого, при визначені орендної плати щодо земельної ділянки по вул. Шевченка, 111- 117, повинен застосовуватися коефіцієнт К-1 складності інженерно-геологічних умов з наявності ґрунтових вод на глибині менш ніж 2,0 м для всієї площі земельної ділянки. Зазначене підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 15.02.2007 по справі №АС-29/90-07, з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження. Окрім цього, відповідач, із посиланням на практику Верховного Суду України по аналогічних справах, вважає, що оскільки позивачем не надано доказів ухилення відповідача від укладення договору оренди або перешкоджання позивачеві отримати доходи від оренди земельної ділянки, є підстави дійти висновку про відсутність у діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення для покладення на останнього обов'язку з виплати збитків у виді упущеної вигоди (у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки) відповідно до положень статті 22 ЦК України і частини 2 статті 224 ГК України. Усі ці факти, на думку відповідача, є підставою для відмови позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог. Ухвалою господарського суду від 26.06.2018 за клопотанням представника відповідача у справі № 922/1197/18, в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України, (вх. № 18430) продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 10 серпня 2018 року. Розгляд підготовчого засідання відкладено на 16 липня 2018 року о 12:30 год. 12.07.2018 позивачем, через канцелярію господарського суду, надано відповідь на відзив відповідача (вх. № 20196), в якій позивач не погоджується з доводами відповідача, вважає, зазначені відповідачем висновки зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, які передбачені ст. 1212 ЦК України, ст. 120 ЗК України. Позивач зазначає, із часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник й обов'язок укласти та зареєструвати договір оренди на земельні ділянки, на якій розміщено вказані об'єкти нерухомого майна. Цього обов'язку відповідач не виконав, а отже без законних підстав зберіг у себе майно - кошти за оренду землі. Позивач наголосив, що для врегулювання судом кондиційних правовідносин між позивачем та відповідачем не потрібен факт наявності сформованої земельної ділянки, як об'єкту цивільних прав, а потрібно встановити фактичну площу земельної ділянки, яку використовує набувач майна та розмір безпідставно збережених коштів. Щодо заперечень відповідача, що позивачем не обґрунтований розмір плати за землю, оскільки в матеріалах відсутні докази розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, позивач зазначив, що розрахунки здійснюються позивачем на законній та обґрунтованій підставі уповноваженими особами Харківської міської ради на підставі рішень останньої, які, відповідно до ст. 73 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємств, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно абр тимчасово проживають на відповідній території. Таким чином, позивач, із посиланням на практику Верховного Суду України по аналогічних справах, вважає позовні вимоги законними та такими, що підлягають задоволенню. 08.08.2018 відповідачем, через канцелярію суду, надані письмові пояснення (вх. № 22913), в яких відповідач, враховуючи різну практику Верховного Суду, на яку посилаються позивач та відповідач, із застосуванням практики ЄСПЛ, вважає, що в даному випадку потрібно застосовувати правові норми та судову практику таким чином, яким вона є найбільш очевидною та передбачуваною для учасників цивільного обороту та вважає, що сталою, найбільш (найчастіше) визнаною та передбачуваною є правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин статей, що регулюють відшкодування збитків в господарському праві. Ухвалою господарського суду від 22.08.2018 провадження у справі 922/1197/18 зупинено до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у іншій справі № 922/3412/17. Ухвалою господарського суду від 21.12.2018 провадження у справі № 922/1197/18 поновлено. Призначено справу № 922/1197/18 до розгляду по суті на 27.12.2018 об 11:15 год. Протокольною ухвалою від 27.12.2018 у судовому засіданні оголошено перерву, на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України, до 02.01.2019 об 11:30 год. У судовому засіданні 02.01.2019 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача у судове засідання 02.01.2019 не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом. У судовому засіданні 02.01.2019, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення. З'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.05.2018 № 122467188, нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 17,6 кв.м. по вул. Шевченка, 117 у м. Харкові з 01.11.2004 зареєстрована за Гончаревською Світланою Василівною на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2004 №764. Згідно інформаційної довідки з єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Гончаревська C.B. з 17.02.2004 зареєстрований як фізична особа - підприємець. ФО-П Гончаревська C.B. з 01.11.2004 та по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,4050 га по вул. Шевченка, 117 у м. Харкові без виникнення права власності, користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного Кодексу України. Відповідно до вказаної інформаційної довідки, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 09.02.2017 № 19-20-0.8-3-527/20-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 06.03.2017 № 1416/0/225-17 речові права відповідача на земельну ділянку по вул. Шевченка, 117 у м. Харкові не зареєстровані. Як зазначає позивач, відповідач у період з 01.04.2015 по 31.03.2018 не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг у себе майно - грошові кошти. Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 02.05.2018 здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ФО-П Гончаревська C.B. використовує земельну ділянку площею 0,4050 га по вул. Шевченка, 117 у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1» та стоянки з продажу автомобілі. За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації. Межі земельної ділянки визначені відповідно меж паркану. Згідно наявних у справі розрахунків, розмір орендної плати нарахованої за володіння і користування цією земельною ділянкою в період з 01.04.2015 по 31.03.2018 і збереженої (заощадженої) у себе відповідачем становить 3051145,34 грн. Правові підстави для одержання відповідачем земельної ділянки по вул. Шевченка, 117 у м. Харкові безоплатно у власність або у користування відсутні. Підстави для звільнення (відстрочення, розстрочення) від сплати орендної плати і збереження (заощадження) її відповідачем також відсутні. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми вартості належного позивачеві майна збереженого (заощадженого) відповідачем без достатніх правових підстав. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України). Використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 ЗК України). Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 ЗУ "Про оренду землі"). Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України). Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (ч.1 ст.190 ЦК України). Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. (ч.ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України). Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України). Визначаючи суть і характер правовідносин, які виникли між сторонами, суд виходить з того, що згідно чинному законодавству України, зобов'язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні. Позадоговірні зобов'язання можуть бути деліктними або безделіктними. Наразі, відсутність укладеного між Харківською міською радою та ФОП Гончаревською С.В. договору оренди земельної ділянки та/або іншого договору, виключає договірні зобов'язання. Відсутність неправомірних дій (бездіяльності) відповідача, означає відсутність господарського правопорушення (протиправних дій), і, як наслідок, виключає деліктні зобов'язання. Так, з матеріалів справи вбачається, що фактичний вступ відповідачем у володіння і користування спірною земельною ділянкою стався в результаті дій, котрі є правомірними, адже ніяким чином не суперечать чинному законодавству. А саме, в результаті укладення договору купівлі-продажу будівлі, котра зареєстрована належним чином в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, посвідчення цього договору в нотаріальному порядку, його державної реєстрації. Фактичне володіння і користування земельною ділянкою відповідачем без укладення договору оренди землі станом на даний час в Україні також не вважається правопорушенням. Так, частина третя статті 125 ЗК України в редакції від 25.10.2001, котра раніше забороняла "приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації" була виключена Законом України від 05.03.2009 №1066-VI. Жодних інших норм, котрі б містили заборону такого володіння і використання, чинне законодавство не містить. Не є правопорушенням також і дії/бездіяльність відповідача, що безпосередньо стосуються порядку укладення договору оренди землі. Ні Законами України, ні підзаконними, ні локальними нормативними актами відповідачеві не визначено прямого і безумовного обов'язку підписати договір оренди земельної ділянки одночасно з набуттям права власності на об'єкт нерухомого майна, який на ній розташований. Більш того, згідно існуючому станом на даний час порядку укладення договорів оренди земельних ділянок немає не тільки такого обов'язку, немає навіть і такої можливості. Моменту укладення договору оренди передують різного роду організаційні, правові, технічні та ін. заходи, здійснення яких знаходиться по за межами волі й контролю потенційного орендаря. Їх невиконання (неналежне чи несвоєчасне виконання) не може бути поставлене в провину відповідачеві. Так, встановленим Порядком оформлення договорів оренди землі у місті Харкові, затв. рішенням 21 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 19.12.2012 №960/12 визначено, що ініціатива у розробці та укладенні договору оренди земельної ділянки виходить від орендодавця. Згідно цьому порядку усі дії особи, котра має інтерес в укладенні договору оренди земельної ділянки перебувають в залежності від дій орендодавця та інших осіб. За таких умов не укладення відповідачем договору та/або не вчинення відповідних попередніх підготовчих дій, не може бути інкриміновано відповідачеві, як його противоправна бездіяльність. Не може бути поставлене відповідачеві в провину і невиконання (несвоєчасне виконання) ним приписів ч.2 ст.123 ЗК України (особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації). Ця норма не містить визначення строку, в який ці дії мають бути вчинені. Тобто, строк виконання цього зобов'язання не встановлений. Як свідчать матеріали справи позивач вимог в порядку ст.530 ЦК України про виконання цього обов'язку відповідачеві не пред'являв, у інший спосіб строк виконання цього обов'язку не встановлював. Тобто, бездіяльність у вигляді не звернення з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки також не може бути визнана деліктом (навіть у разі її наявності, що в цьому випадку матеріалами справи не доведено), а отже не може бути підставою виникнення деліктних зобов'язань. Відсутність ознак господарського правопорушення в діях/бездіяльності відповідача визнається і представником позивача в судовому засіданні і не спростовується першим. Відсутність деліктних зобов'язань у спірних правовідносинах, виключає можливість захисту прав позивача, як постраждалої сторони, шляхом стягнення збитків (в т.ч. упущеної вигоди), адже необхідною умовою стягнення збитків, є саме делікт (господарське правопорушення). Зокрема ст.ст. 22, 1166 ЦК України унормовано, що необхідною умовою відповідальності у вигляді стягнення шкоди, є саме неправомірні рішення, дії чи бездіяльність. Аналогічно ст.ст.216, 224, 225 ГК України визначено, що необхідною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення. Суд зазначає щодо неможливості застосування норм законодавства, що регулюють відшкодування збитків саме у вигляді упущеної вигоди - ст.22, 1166 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України та ін. Упущена вигода, згідно п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України - є різновидом збитків. Упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга сторона додержувалася правил здійснення господарської діяльності. Тобто, до упущеної вигоди, як різновиду збитків, в повній мірі застосовуються вимоги названих вище норм права, в т.ч. в частині необхідності наявності умов застосування у вигляді делікту (господарського правопорушення). Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, кваліфікуються як бездоговірні та безделіктні. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що спірні правовідносини охоплюються регулюванням ст.ст. 1212-1214 ЦК України. Як вбачається зі змісту цих норм, вони підлягають застосованою в т.ч. у відносинах, які не місять ознак делікту. Так, ч.2 ст. 1212 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тобто, ці поширюють свою дію і на випадки набуття (збереження) майна в результаті правомірних дій. З аналізу змісту норм ст.ст. 1212-1214 ЦК України, абз.4 ч.1 ст. 144, абз.5 ч.1 ст.174 ГК України випливає, що зобов'язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов'язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи. З матеріалів справи та з пояснень представників учасників справи вбачається, що в даному разі наявні усі три названі ознаки. По-перше, судом встановлено, що відповідач дійсно зберіг (заощадив) у себе майно - кошти, котрі у вигляді орендної плати, що нараховується за володіння і користування земельною ділянкою площею 0,4050 га по вул. Шевченка, 117 у м. Харкові. Суд зауважує, що збереження (заощадження) цього майна почалося безвідносно до волі сторін, в результаті правомірних дій відповідача з моменту набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю літ. "А-1" по вул. Шевченка, 117 у м. Харкові. Це є проявом правової природи нерухомого майна. Набута відповідачем будівля, будучи, згідно ст. 181 ЦК України, нерухомим майном (об'єктом, розташованим на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення) є органічно і нерозривно пов'язаною з цією земельною ділянкою. Тому передача відповідачеві права власності на будівлю автоматично призвела до фактичного набуття відповідачем і майнових прав володіння і користування земельною ділянкою, на якій розташована ця будівля. Відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати. Згідно встановлених нормативів її розмір за спірний період склав 3051145,34 грн. По-друге, правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні. Передача прав володіння і користування земельною ділянкою, згідно 206 ЗК України, п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача, на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачем прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно відсутні. Так само відсутні правові підстави для не нарахування, несплати орендної плати за землю тощо. По-третє, відповідач зберіг майно саме за рахунок позивача. Судом встановлено, що власником відповідної земельної ділянки є територіальна громада м. Харкова в особі позивача. Згідно ст. 206 ЗК України, п.п.14.1.136 п.14.1. ст.14 ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є територіальна громада м. Харкова в особі позивача. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем. Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію "виправдане очікування", що є загальновизнаною в т.ч. в практиці визначення Європейського суду з прав людини. Очевидно, що такий стан речей не відповідає загальним засадам справедливості, добросовісності, розумності, закріпленим п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Кваліфікація спірних правовідносин, як зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, означає необхідність застосування у даній справі передбачених ст.ст. 1212-1214 ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у в вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати. Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У відповідності до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. За допомогою цих норм, навіть за відсутності ознак делікту, тобто при умові правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею. При цьому суд зазначає, що Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затверджений Постановою КМУ від 19.04.1993 №284 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин оскільки він розрахований на застосування лише у деліктних правовідносинах, та інших вичерпно визначених в його пункті 1 випадках (вилучення (викупу) та тимчасове зайняття земельних ділянок, встановлення обмежень щодо їх використання, погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведення їх у непридатний для використання стан та неодержання доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок). Всупереч вимог ст.ст. 13, 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) відповідач доказів на спростування наведених розрахунків та інших викладених вище обставин не надав. У зв'язку з викладеним, суд зазначає про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 25.05.2018 у справі №922/2976/17. Аналогічну позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/3412/17. Відповідач у відзиві на позов, посилаючись на ст. 79 ЗК України зазначає, що оскільки земельна ділянка, яку використовує ФОП Гончаревська С.В. не сформована, як об'єкт цивільних прав у Харківської міської ради відсутні підстави вимагати плату за її використання. Позивач у відповіді на відзив зазначає, що такі доводи відповідача зроблені із застосуванням норм матеріального права, які регулюють інші правовідносини (формування земельної ділянки для певних цілей) ніж ті, які існують між позивачем та відповідачем (позадоговірні правовідносини щодо безпідставно збереженого майна), отже для вирішення справи по суті необхідно застосовувати інші норми права, які врегулюють спір. Позов Харківської міської ради обґрунтований тим, що відповідач використовує земельну ділянку комунальної форми власності не сплачуючи за її використання плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі. Статтею 791 ЗК України передбачені заходи, які є передумовою для вчинення особою подальших дій, відносно земельної ділянки, як об'єкту цивільних прав, яку він використовує. Відповідно до ст.ст. 78 791, 92, ЗК України формування земельних ділянок, як об'єкту цивільних прав необхідно для отримання або надання її у власність, користування та можливості здійснювати щодо такого нерухомого інші, передбачені чинним законодавством дії (продаж, спадкування, застава та ін.). Між Харківською міською радою та ФОП Гончаревською С.В. склались правовідносини щодо використання земельної ділянки без здійснення плати за неї, що кваліфікується як кондиційні правовідносини з набуття збереження майна без достатньої правової підстави, які врегульовані главою 83 ЦК України, а не правовідносини щодо вчинення відносно земельної ділянки будь-яких дій. Під безпідставно збереженим майном Харківська міська рада має на увазі грошові кошти в розумінні ст.ст. 179, 190 ЦК України, оскільки відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. З огляду на викладене, для визначення розміру безпідставно збереженої орендної плати, яку просить стягнути позивач, необхідним є встановлення її розміру, шляхом множення площі земельної ділянки, фактичне користування якою встановлено в ході обстеження та розміру нормативної грошової оцінки займаної земельної ділянки. Отже, для врегулювання судом кондиційних правовідносин між позивачем та відповідачем не потрібен факт наявності сформованої земельної ділянки, як об'єкту цивільних прав, а потрібно встановити фактичну площу земельної ділянки, яку використовує набувач майна та розмір безпідставно збереженого коштів. На підставі викладеного, доводи відповідача з цього питання не відповідають нормам матеріального права, які регулюють кондиційні правовідносини та зроблені без комплексного аналізу фактичних обставин справи. Також відповідач вказує, що Харківська міська рада немає підстав здійснювати розрахунок розміру коштів від безпідставно набутого майна. Такі висновки відповідач обґрунтовує, посилаючись на ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» та тим, що для розрахунку розміру безпідставно збережених коштів необхідно отримати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Суд відхиляє такі доводи відповідача, з огляду наступне. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки отримують для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Вказаний витяг можливо отримати тільки у разі наявності розробленої та затвердженої, відповідно до вимог чинного законодавства, технічної документації на конкретну земельну ділянку. Враховуючи те, що технічна документація на спірну земельну ділянку не розроблена, а між позивачем та відповідачем склались позадоговірні, кондиційні правовідносини, розрахунки Харківської міської ради зроблені не для укладання з ФОП Гончаревською С.В. угод щодо земельної ділянки, а використовуються в якості цивільного елементу та, як доказу обґрунтування ціни позову, яку відповідач безпідставно зберіг, не сплачуючи за використання цих ділянок. Отже, для розрахунку розміру безпідставно збереженого відповідачем майна - грошових коштів за використання земельних ділянок комунальної власності та вирішення справи по суті не потрібен витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Також суд зазначає, що посилання відповідача на постанову господарського суду Харківської області від 15.02.2007 по справі №АС-29/90-07, якою зобов'язано позивача в особі Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради підготувати, належним чином оформити та надати для підпису відповідачеві договір оренди земельної ділянки строком до 2029 року, по вул. Шевченко 117, Харкова, яка, станом на 26.11.2018 не виконана, не звільняє відповідача від сплати безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 3051145,34 грн. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 11 ГПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки аргументам учасників справи, суд дійшов висновку щодо задоволення заявлених Харківською міською радою позовних вимог про стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно збережених кошти у розмірі орендної плати у сумі 3051145,34 грн. Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
Позовні вимоги задовольнити повністю. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гончаревської Світлани Василівни ([ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER], відомості про дату народження в матеріалах справи відсутні) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ідентифікаційний код 04059243) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 3051145,34 грн., судові витрати в сумі 45767,18 грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач - Харківська міська рада (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ідентифікаційний код 04059243); Відповідач - Фізична особа-підприємець Гончаревська Світлана Василівна ([ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER], відомості про дату народження в матеріалах справи відсутні). Повне рішення складено 11.01.2019. Суддя Р.М. Аюпова справа № 922/1197/18

Результат: granted