Вид судочинства: criminal
Суддя: Ніколенко О. Є.
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02

Обставини справи:
05 листопада 2025 року о 17 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи у приміщенні будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , маючи намір на заволодіння банківською картою, яка являється офіційним документом, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що власник картки [PERSON] не спостерігає за діями [PERSON] , шляхом вільного доступу, умисно, таємно, вчинила крадіжку банківської карти банку «ПриватБанк» № [NUMBER] (що за своїм юридичним значенням та функціональним призначенням відповідно до чинного законодавства є засобом доступу до банківських рахунків, що використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором, тому відповідає визначенню поняття «офіційний документ»), яка зберігалася в жіночій сумочці на дивані, в приміщенні літньої кухні, після чого картку залишила у себе та використовувала у власних цілях. Отже, [PERSON] учинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, а саме викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів. Також, [PERSON] , достовірно знаючи, що на всій території України діє правовий режим воєнного стану, введений Указом Президента України [PERSON] від 24.02.2022 № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ХІ, який у подальшому неодноразово продовжений, 05 листопада 2025 року о 17 год. 00 хв., в умовах воєнного стану, перебуваючи в приміщенні літньої кухні, розташованій за адресою: вул. Задніпровського, 24, м. Кам`янка, Черкаського району, Черкаської області, в яку була запрошена [PERSON] в гості, усвідомлюючи протиправність власних дій, без дозволу, з особистих корисливих спонукань, таємно, умисно, шляхом вільного доступу, викрала банківську картку банку «ПриватБанк» № [NUMBER] , яка належна [PERSON] , та використовуючи її в той день о 17 год. 07 хв., перебуваючи біля банкомату, який розташований біля входу в приміщення відділення АТ КБ «ПриватБанк», за адресою: вул. Захисників України, 54, м. Кам`янка, Черкаського району, Черкаської області, шляхом проведення однієї транзакції, незаконно заволоділа грошовими коштами в сумі 20000 грн, які знаходились на картковому рахунку [PERSON] , чим заподіяла останній матеріальної шкоди на загальну суму 20000 грн. Отже, [PERSON] учинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану. 27.11.2025 між прокурором та підозрюваною [PERSON] , за участі захисника [PERSON] , було укладено угоду про визнання винуватості у рамках кримінального провадження, внесеного 06.11.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025250350000732. Згідно зі змістом наведеної угоди, яка скріплена підписами сторін, підозрювана повністю визнала себе винуватою в інкримінованих їй органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях та зобов`язалася беззастережно визнати у судовому провадженні свою винуватість в обсязі пред`явленого обвинувачення. Сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначення підозрюваній покарання, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, а саме за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді 2 (двох) років обмеження волі. Остаточно, на підставі ст.ст. 70, 72 КК України, узгоджене покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України. У підготовчому засіданні обвинувачена [PERSON] підтвердила визнання нею винуватості під час укладення угоди у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, і що в угоді та обвинувальному акті вказані час, місце та спосіб вчинення злочину, викладені правильно та вона це не оспорює, відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і вона їх в повному обсязі підтверджує. Уклавши відповідну угоду про визнання винуватості, обвинувачена цілком розуміє надані їй законом права, а також роз`яснені їй судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого вона визнає себе винною, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до неї у разі затвердження зазначеної угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Також обвинувачена [PERSON] зазначила, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання та просила суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачена вказала, що вказана угода про визнання винуватості укладена між нею та прокурором добровільно, за участі захисника, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України. У зв`язку з чим [PERSON] просила суд затвердити угоду, призначивши узгоджене покарання та врахувати, що вона повністю визнала свою винуватість в інкримінованих їй правопорушеннях. Захисник [PERSON] вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угод між його підзахисною та прокурором були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України, при цьому вказана угода була укладена з прокурором добровільно, без застосування насильства, примусу та погроз. Потерпіла [PERSON] підтвердила що дала згоду на укладення угоди, про що підтвердила в судовому засіданні. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені статтями 469, 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченій узгоджене сторонами покарання. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469, ст. 468 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Отже, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угод за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваної про повне розуміння нею її процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили її погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідків постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що в даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. Оскільки на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мали місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується [PERSON] , а дії останньої органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, доведеною суд вважає і винуватість поза розумним сумнівом [PERSON] у порядку, передбаченому статтями 468 - 476 КПК України. На підставі викладених в угоді обставин, а також установлених під час розгляду угоди відомостей особистості обвинуваченої, пояснень, які надані захисником та обвинуваченою, які не заперечувались прокурором в судовому засіданні, на думку суду існують обставини, які пом`якшують покарання [PERSON] відповідно до ст. 66 КК України, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Між тим, обставин, що обтяжують покарання [PERSON] відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено. У силу положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків. У силу положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачена усвідомлює свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до неї застосовано, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинуваченій роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України. Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про визнання винуватості 27.11.2025 між прокурором та обвинуваченою відповідає вимогам статей 469, 472 КПК України. Також суд бере до уваги, що прокурором було враховано вимоги статей 469, 470 КПК України щодо обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального проступку та тяжкого злочину, а також характеризуючи дані обвинуваченої. Отже, умови угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, узгоджена міра покарання на підставі ст.ст. 70, 72 КК України, у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України - відповідають вимогам закону. А отже, на думку суду, відповідно до умов угоди [PERSON] слід призначити вказане покарання. Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 65, 69-1 КК України, ступеню тяжкості злочину та особистості обвинуваченої з урахуванням обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої, а також відсутності обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. А очевидної неможливості виконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань - не вбачається. Виходячи з викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання, оскільки підстав для відмови в затвердженні угод про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено, і відповідно до вимог ч. 1 ст. 475 КПК України суд переконався - угода може бути затверджена. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Запобіжні заходи щодо [PERSON] не обирались. Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України. Відповідно до п. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Резолютивна частина:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27.11.2025 у кримінальному провадженні, яке внесене 06.11.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025250350000732. Визнати [PERSON] , [INFO] , винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України і призначити їй покарання -за ч.1 ст. 357 КК України, у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки. -за ч.4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим покаранням, призначити за даними кримінальними правопорушеннями [PERSON] , покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст.75 КК України звільнити [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, на іспитовий строк 2 (два) роки, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань-пробації. Речові докази: - виписка з АТ КБ «ПриватБанк» про банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] , яка належить [PERSON] ; банківська карта АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] ; електронний носій лазерних систем зчитування формату диск CD-R із інформацією з АТ КБ «ПриватБанк», які знаходяться при матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження; - грошові кошти в сумі 2000 грн: банкноти серії ЕТ8243776, серії АН3498623, серії ЛИ1350365, серії ВД6366542, купюри номіналом 500 грн кожна, - повернути потерпілій [PERSON] . Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційною інстанцією. Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через Кам`янський районний суд Черкаської області. Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 3 ст. 394 КПК України. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору. Суддя [PERSON]

Результат: plea_deal