Вид судочинства: commercial
Суддя: Павленко Є.В.
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02

Обставини справи:
29 грудня 2021 року зі станції Буганяй (Литовська Республіка, 126302) до станції призначення Одеса-Західна (Україна, 401702) Залізниці на адресу Підприємства були відправлені вагони: № 51116475, № 50612530, № 57968315 з вантажем - паливо авіаційне. Вказане перевезення оформлено залізничною накладною № 0404085 та здійснювалося у міжнародному сполученні. Обґрунтовуючи свої вимоги, Підприємство посилалося на те, що отримало повідомлення про прибуття вантажу лише 15 січня 2022 року, тобто прострочення доставки вантажу склало 5 діб. За приписами статті 10 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України. Згідно параграфу 3 статті 14 Угоди укладання договору перевезення підтверджується накладною. Відповідно до параграфів 2, 3 статті 24 Угоди строк доставки вантажу визначається виходячи з наступних норм: для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км; для інших відправлень - 1 доба на кожні розпочаті 200 км. Строк доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу. Термін доставки вантажу збільшується на 2 доби, зокрема, на кожне перевантаження вантажу у вагони іншої ширини колії; на кожну перестановку вагонів, вантажу на осях на візки іншої ширини колії. За умовами параграфів 5, 7 статті 24 Угоди перебіг строку доставки вантажу розпочинається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі отримувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповна доба вважається повною. Строк доставки вважається дотриманим, якщо вантаж прибув на станцію призначення до спливу строку доставки і перевізник повідомив отримувача про прибуття вантажу й можливість передачі вантажу в розпорядження отримувача. Порядок повідомлення отримувача визначається національним законодавством, що діє в місці видачі вантажу. Враховуючи те, що днем фактичного укладення між сторонами договору перевезення є 29 грудня 2021 року, термін доставки вантажу розпочався 30 грудня 2021 року та складав 12 діб, що розрахований шляхом ділення загальної відстані доставки вантажу - 1 787 км на кожні розпочаті 200 км та додавання однієї доби на операції, пов`язані з відправленням вантажу, і додавання 2 діб відповідно до відміток у графі 32 спірної накладної. Проте з матеріалів справи вбачається, що зазначені вагони за накладною № 0404085 прибули на станцію Одеса-Захід лише 15 січня 2022 року, що підтверджується відміткою в графі 27 накладної та визнається сторонами. У цей же день позивач був повідомлений про прибуття вантажу. Оскільки фактичний термін доставки склав 17 діб, а нормативний - 12 діб (1787/200 + 3 доби), суд дійшов висновку про те, що відповідач прострочив доставку вантажу на 5 діб. Факт прострочення доставки вантажу на вказаний термін відповідач не заперечував у своєму відзиві. Відповідно до частини 3 статті 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. У частині 1 статті 19 ГПК України встановлено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Суд зазначає, що Угода передбачає обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору. Пропуск строків давності є підставою для відхилення позовних вимог (параграф 4 статті 48 Угоди). Відповідно до параграфа 1 статті 46 Угоди право на пред`явлення претензії до перевізника належить відправнику та отримувачу. Як встановлено судом, 23 лютого 2022 року позивач звернувся до відповідача із претензією від вказаної дати № 395, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: опису вкладення в цінний лист на адресу відповідача з відміткою календарного штемпеля підприємства поштового зв`язку від 23 лютого 2022 року № 0505067330999, фіскальним чеком та списком згрупованих відправлень Підприємства від вказаної дати. У своїй претензії позивач просив Залізницю розглянути вказану претензію та перерахувати на рахунок позивача відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки в розмірі 32 442,84 грн. Вказана претензія була отримана відповідачем 7 квітня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення вказаного поштового відправлення № 0505067330999, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Параграфом 2 статті 47 Угоди передбачено, що право пред`явлення претензії та позову про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки виникає з дня видачі вантажу одержувачеві. Параграфом 1 статті 47 Угоди визначено умови, за дотримання яких може пред`являтися відповідний позов. Так, відповідно до положень даного параграфу позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію перевізнику. За приписами параграфу 3 статті 47 Угоди позов може бути пред`явлений, якщо перевізник не дав відповіді на претензію в строк, встановлений на розгляд претензії, або якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особі, яка звернулася із претензією, про відхилення претензії повністю або частково. З системного тлумачення змісту статті 47 Угоди вбачається, що право на звернення із позовом виникає у особи при одночасній наявності умов, які передбачені параграфами 1 - 3 даної статті. У свою чергу параграфом 7 статті 46 Угоди передбачено, що перевізник зобов`язаний у 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її та надати на неї відповідь, і при повному чи частковому визнанні претензії сплатити особі, що звернулася з претензією, належну до сплати суму. Позови до перевізника на підставі цієї Угоди про перевищення терміну доставки вантажу пред`являються протягом 2 місяців. Вказаний терміни обчислюються з моменту виникнення права подання позову, встановленого у параграфі 2 статті 47 Угоди. День початку перебігу строку давності не включається. Пред`явлення претензії, оформленої згідно із статтею 46 цієї Угоди, зупиняє перебіг строків давності, передбачених у параграфі 1 вказаної статті. Перебіг терміну давності триває з того дня, коли перевізник повідомив особі, яка подала претензію, про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення строку, встановленого у параграфі 7 статті 46 Угоди. Враховуючи те, що Підприємство звернулося до Залізниці 23 лютого 2022 року з відповідною претензією, яка була отримана останньою лише 7 квітня 2022 року, і відповідач у встановлений термін відповіді на вказану претензію не надав, а Підприємство звернулося до суду з даним позовом 25 жовтня 2022 року, тому суд дійшов висновку про те, що у Підприємства виникло право на подачу такого позову. Відповідно до параграфу 5 статті 14 Угоди кожен наступний перевізник, приймаючи до перевезення вантаж разом із накладною, вступає тим самим у договір перевезення та приймає на себе обов`язки, які з нього виникають. Згідно з параграфами 1, 2 статті 45 Угоди (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо перевізником не було дотримано терміну доставки вантажу, обчисленого відповідно до статті 24 "Термін доставки вантажу", перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки. Розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення строку доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (у добах) до загального строку доставки, а саме: 6 % провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального строку доставки; 18 % провізної плати за перевищення терміну доставки більше однієї десятої, але не понад три десяті загального терміну доставки; 30 % провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки. Враховуючи вищевикладене, ставка спірної неустойки складає 30 % (5 / 12 = 0,42). Визначений відповідачем інший розмір неустойки - 18 %, є необґрунтованим, так як розрахований Залізницею як відношення кількості діб прострочення не до загального нормативного терміну доставки, визначеного за правилами статті 24 Угоди, а до фактичного терміну доставки (17 діб). Базою нарахування штрафу відповідно до параграфу 2 статті 46 Угоди (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) є провізна плата саме Залізниці, а не загальна провізна плата всіх перевізників. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 14 грудня 2020 року в справі № 910/17063/19. Як вбачається з графи 51 спірної накладної, розмір провізної плати Залізниці становить 108 142,80 грн. Оскільки заявлений Підприємством до стягнення розмір неустойки в розмірі 32 442,84 грн (108 142,80 грн х 0,3) відповідає вимогам Угоди та встановленим обставинам справи, позов про стягнення з відповідача суми цієї штрафної санкції є обґрунтованим. Що стосується поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру нарахованої неустойки до 0 грн. Судом встановлено, що Угода не містить відповідних положень щодо зменшення розміру неустойки. У той же час, згідно зі статтею 5 Угоди за відсутності відповідних положень у цій угоді застосовується національне законодавство тієї сторони, в якій правомочна особа реалізує свої права. Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення. Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. При цьому, вирішуючи таке питання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Разом із цим, наявність у кредитора можливості стягувати надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити для нього непомірний тягар і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013. Враховуючи правове значення неустойки, а також те, що відповідач віднесений до Переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року № 83, в умовах воєнного стану, суд дійшов висновку, що об`єктивним є зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки на 85 % від обґрунтованої суми неустойки, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 4 866,43 грн. Таке зменшення суд першої інстанції вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, яке запобігатиме настанню для них негативних наслідків. Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, позов Підприємства підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Резолютивна частина:
Позов задовольнити частково. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" (04071, місто Київ, вулиця Верхній Вал, будинок 68; ідентифікаційний код 30603572) 4 866 (чотири тисячі вісімсот шістдесят шість) грн 43 коп. неустойки та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 00 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено та підписано 10 січня 2023 року. СуддяЄ.В. Павленко

Результат: partial