Вид судочинства: criminal
Суддя: Чижиченко Д. В.
Дата ухвалення: 2026-01-06 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] 21.12.2025 приблизно о 22 годині 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився на кухні, за місцем свого мешкання, а саме: [ADDRESS] , де на ґрунті давно сформованих особистих неприязних відносин, вступив у словесний конфлікт із своєю колишню дружиною - [PERSON] , [INFO] . Саме в той час [PERSON] вирішив спричинити [PERSON] , тілесні ушкодження будь - якого ступеню тяжкості. Реалізуючи свій протиправний умисел, [PERSON] спочатку підійшов до нічого не підозрюючої [PERSON] , яка перебувала в положенні сидячи, а потім, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи фізичну перевагу над жінкою, проявляючи надмірну агресію, умисно, із застосуванням фізичної сили, передбачаючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, використовуючи в якості знаряддя кримінального проступку наявний у нього в правій руці предмет зовні схожий на дерев`яну палицю (дерев`яною качалкою) довжиною приблизно 30 см., наніс нею один удар, який прийшовся в тім`яну ділянку голови потерпілої [PERSON] . Надалі, [PERSON] , вважаючи виконаними до кінця усі дії, щодо спричинення тілесних ушкоджень своїй колишній дружині [PERSON] самостійно припинив свої протиправні дії. В результаті протиправного діяння [PERSON] спричинив потерпілій [PERSON] , наступні тілесні ушкодження: голови: рана (усього 1) - в тім`яній ділянці голови. За ступенем тяжкості рана, що встановлена на тілі потерпілої [PERSON] , [INFO] , є легкими тілесним ушкодженням, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалість якого перевищує 6-ть днів, але не перевищує 3-х тижнів (21 день). Враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] є особами, які спільно не проживають однією сім`єю, але є колишнім подружжям та характер насильства відповідає критеріям, визначених у ст. ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дане кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних правопорушень, пов`язаних із домашнім насильством. Відповідальність за вчинення зазначеного вище кримінального проступку передбачена ч. 2 ст. 125 КК України. Обвинувальний акт надійшов до суду разом із клопотанням прокурора [PERSON] про його розгляд у спрощеному провадженні. Згідно заяви [PERSON] , яка була підписана в присутності захисника - адвоката [PERSON] , обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з порядком апеляційного оскарження вироку суду та наддав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Потерпіла [PERSON] надала письмову заяву про згоду зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з ч. 2 ст. 302 КПК України щодо порядку апеляційного оскарження та згодна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні. Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалось. Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження. Враховуючи викладене, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, суд кваліфікує дії обвинуваченого [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Перевіркою даних про особу обвинуваченого [PERSON] встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, має місце реєстрації та постійне місце проживання. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого [PERSON] відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття. Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого [PERSON] не встановлено. Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України та враховує роз`яснення Верховного Суду України, викладені в постанові №7 від 04 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме з принципів справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, обставини що пом`якшують покарання, особу [PERSON] , його відношення до скоєного злочину та вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливо без відбуття покарання в місцях позбавлення волі, а тому слід обрати покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства. Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 у справі № 453/225/19 зауважив, що Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» (далі Закон № 2227-VIII), який набрав чинності 11.01.2019, внесено зміни до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII) під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Водночас у п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі - Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні. Як наголошується у Стамбульській конвенції (ст. 2), її положення застосовуються до всіх форм насильства щодо жінок, у тому числі до домашнього насильства, яке зачіпає жінок непропорційно. У контексті зазначеного «злочином, пов`язаним із домашнім насильством» слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у виді штрафу та застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України. Відповідно до ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців. На переконання суду, такий вид покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та формування у свідомості обвинуваченого уявлення про неминучість покарання, у разі вчинення кримінального правопорушення. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп. На підставі ст. 91-1 КК України застосувати відносно [PERSON] обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників на строк 3 (три) місяці. Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Новобаварський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення. Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні. Суддя [PERSON]

Результат: guilty