Вид судочинства: civil
Суддя: Грубіян Є. О.
Дата ухвалення: 2020-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на її користь на підставі судового наказу Житомирського районного суду Житомирської області від 7.10.2013 року з 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що у відповідності до ст. 181 СК України вона має право заявляти вимогу про зміну способу стягнення аліментів, а заявлений розмір є мінімальним встановленим на даний час. Крім цього зазначила, що зазначене формулювання способу стягнення аліментів не відповідає вимогам чинного законодавства та заважає виконувати дане рішення. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 23.06.2001 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Головенківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 3. Від даного шлюбу народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.10.2004 року (а.с. 7). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дитину залишено на виховання матері (а.с. 8). Судовим наказом Житомирського районного суду Житомирської області від 7.10.2013 року присуджено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, [PERSON] , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 10.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). Як зазначає позивач, заявляючи позовну вимогу про зміну способу стягнення аліментів питання про їх збільшення не зачіпається, оскільки органами державної виконавчої служби, на виконанні у яких перебуває вищезгадуваний судовий наказ, автоматично збільшено такий розмір аліментів до 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у відповідності до чинного законодавства. Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, з урахуванням положень ст.182 СК України, суд вважає, що при обранні такого способу стягнення аліментів, як у частці від (заробітку) доходу, мінімально визначений розмір аліментів на одну дитину має становити визначену судом частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Крім того, при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Однак, як вбачається з позовної заяви, позивач звертає увагу на те, що заявляючи позовну вимогу про зміну способу стягнення аліментів питання про їх збільшення не зачіпається, оскільки органами державної виконавчої служби, на виконанні у яких перебуває вищезгадуваний судовий наказ, автоматично збільшено такий розмір аліментів до 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у відповідності до чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, чинного на момент винесення судового наказу Житомирського районного суду Житомирської області від 7.10.2013 року, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Не доведено та спростовується і твердження позивача про те, що формулювання способу стягнення аліментів, викладене у судовому наказі Житомирського районного суду Житомирської області від 7.10.2013 року, заважає виконувати таке рішення, оскільки позивач сама зазначає, що органами державної виконавчої служби автоматично збільшено розмір аліментів з 30 відсотків до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно чинного законодавства. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Резолютивна частина:
В задоволенні позову відмовити. Повне рішення складено - 2 січня 2020 року.

Результат: denied