Вид судочинства: commercial
Суддя: Васильєв Олег Юрійович
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02

Обставини справи:
07.04.2014 між ПАТ «Дніпроважмаш» (замовник) та ФОП Шарай Т.М. (експедитор) був укладений договір про надання транспортно-експедиторських послуг на перевезення вантажів в міжнародному автомобільному сполученні №07\\04\\2014, відповідно до умов якого експедитор зобов'язався від свого імені і за рахунок замовника здійснювати організацію доставки вантажів в міжнародних сполученнях. (п.1.1. договору). Згідно п.6.5. договору за несвоєчасну сплату наданих послуг замовник сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. (а.с.6-8). Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2018р. (яке набрало законної сили) у справі № 904/1930/18 з відповідача на користь позивача стягнуто 120 000, 00 грн. боргу за договором про надання транспортно-експедиторських послуг на перевезення вантажів у міжнародному автомобільному сполученні №07\\04\\2014 від 07.04.2014р., 1 800, 00 грн. - витрат на сплату судового збору та 5 000, 00 грн. - витрат на послуги адвоката. (а.с.23-25) Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За твердженням позивача, відповідач лише 17.10.18р. згідно платіжного доручення №538 сплатив на його користь заборгованість за вищезазначеним договором у сумі 120 000, 00 грн. У зв'язку із невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо своєчасної оплати наданих послуг за договором №07\\04\\2014 від 07.04.14р. позивач відповідно до п. 6.5. договору та приписів ст. 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача 16 583,01 грн. - пені (за період з 25.08.17р. по 24.02.18р.) ; 13 311,25 грн. - інфляційних втрат (за період з 01.09.17р. по 30.09.18р.) та 4 113,00 грн. - 3% річних ( за період з 25.08.17р. по 16.10.18р.)Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем відповідачу розміру пені, інфляційних втрат та 3% річних, порушень не виявлено. Відповідно до підпункту 7.1 пункту 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Згідно до п.1.9. цієї постанови день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені . Відповідно до п.3.2. постанови : згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур'єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно інформаційного листа ВГСУ №01-06/928/2012 від 17.07.12, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (див. додатково постанови Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10 та від 12.09.2011 № 6/433-42/183 і постанову Вищого господарського суду України від 16.03.2011 № 11/109). З урахуванням вищезазначеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі ; з тих же підстав заперечення відповідача суд оцінює критично. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат в розмірі 5 700, 00 грн. на послуги адвоката , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», котра зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат. Позивачем в обґрунтування понесення ним витрат на оплату послуг адвоката надано договір про правову допомогу від 15.10.18р. (укладений між позивачем та адвокатом Лоза В.М.) ; ордер на надання правової допомоги від 24.10.18р. ; квитанція до прибуткового ордера № 05-10 від 24.10.18р. на суму 5 700, 00 грн.; акт приймання-передачі наданих послуг від 24.10.18р. та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім'я Лоза В.М. (а.с.18-22). Зі змісту акту приймання-передачі наданих послуг від 24.10.18р. (складеного та підписаного між позивачем та адвокатом ) вбачається, що адвокатом Лоза В.М. були надані наступні послуги: вивчення та огляд документів та ін. доказів за їх місцезнаходженням - 4 год.00 хв.; проведення заходів досудового врегулювання шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу - 1 год. 00 хв.; підготовка пакета документів , необхідних для звернення до суду, підготовка позовної заяви, здійснення арифметичних розрахунків - 8 год. 00 хв.; та вчинення інших дій необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу в т.ч. на стадії примусового виконання судового рішення - 7 год. 00 хв. (а.с.21). В той же час, судом встановлено , що відомості , які відображені в цьому акті відносно проведення адвокатом Лоза В.М. заходів досудового врегулювання шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу - 1 год. 00 хв.; та вчинення інших дій необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу в т.ч. на стадії примусового виконання судового рішення - 7 год. 00 хв. не відповідають дійсності ( оскільки позивачем не додано до позовної заяви жодних доказів на підтвердження проведення адвокатом заходів досудового врегулювання спору та доказів на підтвердження вчинення інших дій , необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу в т.ч. на стадії примусового виконання ). Враховуючи вищезазначене, встановлення судом невідповідності даних , зазначених в акті приймання-передачі наданих послуг від 24.10.18р фактичним обставинам справи; незначну складність ( з правової точки зору ) справи , короткий термін розгляду справи ( оскільки справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін) , незначну ціну позову по цій справі; суд вважає за доцільне зменшити розмір витрат позивача на послуги адвоката, які підлягають стягненню з відповідача, до 2 000, 00 грн. (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у додатковій постанові від 11.06.18р. по справі №923/567/17 ) На підставі вищевикладеного,

Резолютивна частина:
1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 2. Стягнути з відповідача - Публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» (49000, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, 3; код ЄДРПОУ 00168076) на користь позивача - Фізичної особи - підприємця Шарай Тетяни Михайлівни ( [ADDRESS]; іпн [NUMBER]): 16 583,01 грн. - пені; 13 311,25 грн. - інфляційних втрат ; 4 113,00 грн. - 3% річних ; 1 762, 00 грн. - витрат на сплату судового збору та 2 000, 00 грн. - витрат на послуги адвоката. Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності. Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 14.01.2019 р. Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення . Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції . Суддя Васильєв О.Ю.

Результат: granted