Вид судочинства: commercial
Суддя: Плотницька Н.Б.
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02

Обставини справи:
29.08.2020 між Фізичною особою-підприємцем Сабрам Михайлом Івановичем (орендар за договором, відповідач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Осетинською Ганною Анатоліївною (орендодавець за договором, позивач у справі) укладено договір оренди № 29/08/20, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину квартири (67 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Приміщення передається орендарю в користування разом з майном орендодавця. Відповідно до пункту 1.4 договору строк оренди встановлюється терміном в 12 (дванадцять) місяців і починає перебіг з 29.08.2020 та закінчується 29.08.2021. У разі, якщо жодна із сторін за 20 днів до закінчення строку договору не заявить про свій намір вважати цей договір закінченим, його дія автоматично продовжується на 12 (дванадцять) місяців. Згідно з пунктом 2.1 договору за користування квартирою протягом 1 (одного) місяця орендар сплачує на користь орендодавця 6500 (шість тисяч п`ятсот) доларів США, що сплачується в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу долару США до української гривні, встановленого НБУ, що діє на момент здійснення оплати. Розмір оплати за договором може змінюватись на умовах викладених у даному договорі та з підстав визначених у пункті 2.4. даного договору. Зобов`язання з оплати за користування квартирою за договором виконуються орендарем шляхом перерахування на банківський рахунок орендодавця орендної плати. Нарахування орендної плати орендодавцем, починається з дати передачі орендарю квартири у встановлений розділом 1 цього договору термін. У відповідності до пункту 2.2 договору орендар до 30.08.2020 сплачує орендодавцю грошові кошти в розмірі, згідно пункту 2.1 даного договору, які зараховуються за останній місяць оренди, а також орендну плату за перший місяць оренди. В подальшому, орендна плата за цим договором сплачується щомісячно не пізніше 01-го числа включно кожного місяця. Орендна плата та будь-які інші платежі, що сплачуються орендарем на користь орендодавця за цим договором, сплачуються на рахунок орендодавця, вказаний у реквізитах до даного договору. Внесена орендна плата за останній місяць оренди може використовуватись орендодавцем у якості компенсації можливих збитків, зарахування штрафних санкцій, зарахування у якості оплати несвоєчасно здійснення платежу орендної плати, та підлягає поновленню орендарем у випадку п- зарахування орендодавцем за можливими втратами (пункт 2.3 договору). Як вбачається з матеріалі справи, за Актом прийому-передачі частини квартири до договору оренди № 29/08/20 від 29.08.2020 орендодавець належним чином передав, а орендар прийняв в строкове платне користування частину квартири [ADDRESS] площею 67 кв.м., а саме: кімнату площею 20,4 кв.м, кухню площею 23,3 кв.м, санвузол площею 4,9 кв.м, коридор площею 18,4 кв.м. Судом встановлено, що 21.08.2020 позивачем на виконання умов договору було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 357 225 грн 60 коп. в якості орендної плати за перший та останній місяць орендної плати за користуванням приміщенням, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 4 від 21.08.2020. Також, відповідно до платіжних доручень № 8 від 29.09.2020 та № 10 від 28.10.2020, позивачем на рахунок відповідача було перераховано оплату за користування приміщенням за жовтень 2020 року та за листопад 2020 року у розмірі 184 405 грн 00 коп. та у розмірі 185 185 грн 00 коп. відповідно. Пунктом 8.1 договору передбачено, що договір може бути достроково припинений за письмовою згодою сторін. 27.11.2020 між сторонами було підписано додаткову угоду до договору оренди № 29/08/20 від 27.11.2020, відповідно до якої сторони дійшли згоди про припинення договору оренди № 29/08/20 від 27.11.2020. Останнім днем оренди є 30.11.2020. Згідно з пунктом 5.2 договору повернення квартири після закінчення строку оренди або у зв`язку з достроковим припиненням договору здійснюється орендарем та орендодавцем в день закінчення строку оренди з урахуванням умов договору актом прийому-передачі квартири. Квартира та майно орендодавця повинні бути передані орендодавцю у стані не гіршому, ніж на момент передачі орендарю, з урахуванням нормального зносу... 30.11.2020 між сторонами підписано акт прийому-передачі частини квартири, відповідно до якого, у зв`язку з припиненням договору оренди № 29/08/20 від 27.11.2020, орендар належним чином передав, а орендодавець прийняв зі строкового платного користування частину квартири [ADDRESS] площею 67 кв.м., а саме: кімнату площею 20,4 кв.м, кухню площею 23,3 кв.м, санвузол площею 4,9 кв.м, коридор площею 18,4 кв.м. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна. Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк Статтею 762 Цивільного кодексу України та статтею 286 Господарського кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі. Спір у справі стосується обставин дострокового припинення дії договору та наслідків такого припинення у вигляді обов`язку відповідача повернути позивачу 6 500 доларів США, що еквівалентно 237 695 грн 90 коп. відповідно офіційного курсу долара США платіж до української гривні, встановленого НБУ станом на 26.10.2022, сплачених в рахунок оплати за останній місяць оренди, та сплати пені в розмірі 3 436 грн 70 коп. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За умовами частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до пунктів 2, 3 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні та витребування майна власником із чужого незаконного володіння. В даному випадку майном є грошові кошти в сумі 6 500 доларів США, які були отримані відповідачем у зв`язку з їх перерахуванням позивачем на поточний рахунок відповідача в якості орендної плати за останній місяць орендної плати за користуванням приміщенням, та з огляду на дострокове припинення договору оренди № 29/08/20 від 27.11.2020 та з урахуванням здійсненої позивачем орендної плати за жовтень 2020 року та за листопад 2020 року, підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частина 3 статті 1212 Цивільного кодексу України поширює дію положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями Цивільного кодексу України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однією із сторін: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, у випадку коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Аналогічна правова позиція викладені в постанові Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 910/5027/18. Наразі, відповідачем, у відповідності до приписів чинного процесуального закону не спростовано жодними доказами викладені позивачем у позові обставини щодо відсутності правових підстав для перерахування Фізичною особою-підприємцем Осетинською Ганною Анатоліївною спірних грошових коштів. Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Зважаючи на вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт неповернення відповідачем безпідставно набутих коштів, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та на момент прийняття рішення будь - яких доказів повернення позивачу безпідставно набутих коштів в сумі 6 500 доларів США, що еквівалентно 237 695 грн 90 коп. відповідно офіційного курсу долара США платіж до української гривні, встановленого НБУ станом на 26.10.2022, відповідач суду не представив, як і належних доказів, що спростовують вищевикладені обставини, виходячи з того, що позов повністю доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 436 грн 70 коп. пеню, нараховану за загальний період прострочення 30.11.2020 по 30.05.2021. Так, виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно частини 1 статті 546 та статті 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 Цивільного кодексу України). У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Так, виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно частини 1 статті 546 та статті 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 Цивільного кодексу України). У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З огляду на вищевикладене та у зв`язку з тим, що позивачем не надано доказів того, що між сторонами існувала письмова угода щодо нарахування пені за невиконання чи неналежне виконання орендодавцем грошових зобов`язань за договором оренди № 29/08/20 від 27.11.2020, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 436 грн 70 коп. визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Осетинської Ганни Анатоліївни ( [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь Фізичної особи-підприємця Сабрама Михайла Івановича ( [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) заборгованість в розмірі 6 500 (шість тисяч п`ятсот) доларів США, що еквівалентно 237 695 (двісті тридцять сім тисяч шістсот дев`яносто п`ять) грн 90 коп. відповідно офіційного курсу долара США платіж до української гривні, встановленого НБУ станом на 26.10.2022, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн 44 коп. 3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили. Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України). Суддя Н.Плотницька

Результат: partial