Вид судочинства: commercial
Суддя: Філатова Світлана Тимофіївна
Дата ухвалення: 2010-02-01 00:00:00+02

Обставини справи:
01.11.1995р. між Відкритим акціонерним товариством "Ківерцівське АТП-10765" та Українським державним підприємством "Укрінтеравтосервіс" укладений договір про спільну діяльність №38Дд-95 (Т.1 а.с. 13-16). За умовами договору позивач виділяє відповідачу для спільної діяльності в рахунок дольової участі, згідно акту передачі, землю і споруди на ній. Позивач у вказані календарним планом строки забезпечує виконання будівельно-монтажних робіт. Відповідач передає позивачу необхідну документацію, проектні розробки, інші інструктивні матеріали по облаштуванню ПАС, надає позивачу грошові кошти для розвитку виробничої діяльності ПАС. Сторони обумовили, що згідно діючому законодавству грошові і майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане внаслідок спільної діяльності , є спільною долевою власністю сторін. Учасники договору не вправі розпоряджатися долею без згоди другого учасника (пп. 3.1, 3.2). В додатку до договору сторони обумовили передачу ВАТ «Ківерцівське АТП 10765» (орендодавець) в постійне користування Волинської філії "Укрінтеравтосервіс" (орендар) виробничих приміщень з компенсуванням витрат, повязаних з утриманням котельної. В переліку до договору визначені обєкти, виділені ВАТ «Ківерцівське АТП 10765» УДП "Укрінтеравтосервіс" для спільної діяльності по розміщенню ПАС-12 і ПАС-14, а саме: територія з асфальтовим покриттям, будівля АБК, рем.майстерня, заправка, складське приміщення, душеві, сауна, магазин, їдальня, готель, паркан, обладнання дорожніх знаків (т.1 а.с.17). 29.12.2005р. сторони визначились щодо припинення дії договору №38 Дд-95 з настанням правил двосторонньої реституції повернення кожному з учасників його частки згідно узгодженого сторонами акту поділу спільного майна та приймання-передачі розподілених часток (Т.1 а.с. 11). Згідно з актом поділу спільного майна та приймання передачі розподілених часток від 29.12.2005р. УДП "Укрінтеравтосервіс" відійшли допоміжні приміщення (адмінкорпус) інв № 172, одна третина майстерні інв № 171; ВАТ «Ківерцівське АТП - 10765» - все інше. Протокол № 3 та акт від 29.12.2005р. зі сторони УДП "Укрінтеравтосервіс" підписаний директором філії УДП "Укрінтеравтосервіс" [PERSON], від ВАТ «Ківерцівського АТП-10765» головою правління [PERSON] Позивач ВАТ «Ківерцівське АТП-10765» просить визнати недійсним правочин поділу спільного майна, який оформлений актом поділу спільного майна та приймання-передачі розподілених часток від 29.12.2005р., згідно договору про спільну діяльність №38Дд-95 від 01.11.1995р. в частині передачі УДП "Укрінтеравтосервіс" в особі Волинської філії допоміжних приміщень адміністративного корпусу за інв. № 172 та 1/3 майстерні інв. №171, застосувати в цій частині двосторонню реституцію, повернути сторони в попередній стан, а саме: повернути у власність ВАТ "Ківерцівське АТП" адміністративний допоміжний корпус за інв. №172 та одну третю майстерні за інв. №171, стягнути з ВАТ "Ківерцівське АТП" в користь УДП "Укрінтеравтосервіс" 67 188грн. (згідно заяви про уточнення позовних вимог від 01.02.2010р.), мотивуючи тим, що відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦКУ договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній часткової власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Між сторонами при розірванні договору про спільну діяльність виникли правовідносини поділу спільних часток власності, а оскільки письмового договору, який посвідчено нотаріально, не укладалось, то дії сторін порушують вказану норму та ч. 2 ст. 363 ЦКУ. Аналізуючи долучені докази вбачається, що сторони при укладенні договору 01.11.1995р. з метою створення та спільної експлуатації підприємства автомобільного сервісу (ПАС) домовились про спільну діяльність для досягнення цієї мети та обумовили спільну долеву власність на майно та заборону на розпорядження долею у спільній власності відповідно до ст. 112 ЦК УРСР 1963р, що діяв на час виникнення правовідносин. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~До зобов'язань із сумісної діяльності, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003р., застосовуються положення глави 38 "Сумісна діяльність" Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 р. Відповідно до статті 432 ЦК УРСР спрямована на досягнення спільної господарської мети сумісна діяльність, яка здійснюється на основі об'єднання грошових та інших майнових внесків або трудової участі учасників договору, є підставою виникнення права спільної часткової власності на такі внески, а також на майно, створене в результаті спільної діяльності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Глава 38 "Сумісна діяльність" та глава 11 "Спільна власність" ЦК УРСР не містять будь-яких правил щодо визначення часток у праві спільної часткової власності. Тому розмір часток у праві спільної часткової власності, що виникла на підставі договору про сумісну діяльність, повинен визначатися відповідно до домовленості учасників договору, а у разі спору - з урахуванням вкладу кожного з учасників у спільну діяльність. Жодна із сторін у доводах та запереченнях до позову не заперечує факт існування між ними договірних відносин щодо спільної діяльності. Договір №38Дд-95 не оспорений, в судовому порядку недійсним не визнаний. Розділом ІІІ договору визначений порядок взаєморозрахунків та віднесення до спільної власності внесків, інвестованих відповідачем. Припинення договірних відносин за згодою сторін відбулось 29.12.2005р., оформлене протоколом № 3 (Т.1 а.с. 11). Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки припинення договірних правовідносин відбулося після набрання чинності ЦК України, тому слід керуватися приписами ЦК України і, відповідно, поділ спільного майна повинен здійснюватися в порядку, визначеному чинним законодавством, а саме: згідно ч. 3 ст. 367 ЦК України договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Правочин поділу спільного майна, оформлений актом поділу від 29.12.2005р., нотаріально не посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В силу ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Позивач просить визнати нікчемний правочин недійсним частково всупереч змісту ст. 217 ЦК України, згідно з яким недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. В даному випадку зі змісту правочину про поділ спільного майна, оформленого актом поділу майна від 29.12.2005р., вбачається намір сторін саме поділити спільне майно і припинити договірні відносини спільної діяльності. Дефект форми такого правочину спричинив його нікчемність і, відповідно, неможливість дійсності його частини та унеможливив задоволення вимоги щодо визнання правочину недійсним частково в частині передачі адмінкорпусу та майстерні. Звернення з позовом про застосування наслідків двосторонньої реституції, а саме: витребування майна та стягнення коштів передбачає визначення часток у спільній власності, з урахуванням внесків сторін договору, що не було предметом доказування у цій справі. В силу ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач належними доказами не спростував факти інвестування коштів в діяльність підприємства. Вимога про стягнення коштів, конкретизована в заяві позивача від 01.02.2010р., не відповідає змісту правочину від 29.12.2008р. та суперечить змісту договору про спільну діяльність. Твердження позивача щодо нездійснення бухгалтерського обліку спільної діяльності не змінює правову природу правовідносин, що виникли між сторонами внаслідок укладення договору, не враховує і водночас не спростовує факт інвестування державних коштів на реконструкцію і утримання майна та суперечить змісту п.п.2.8, 3.10 договору, якими саме на позивача було покладено обовязок ведення обліку спільної діяльності. Клопотання про забезпечення позову відхилено як необгрунтоване відповідно до змісту ст.ст.66, 67 ГПК України. Зважаючи на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають, як такі, що суперечать ст.ст.216, 217 ЦК України. Беручи до уваги викладене,

Резолютивна частина:
\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У позові відмовити \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суддя \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Філатова С. Т.

Результат: denied