Вид судочинства: commercial
Суддя: Комарова О.С.
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02

Обставини справи:
30.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДНА НАФТОГАЗОВА КОМПАНІЯ» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАН ЛОГІСТИК» (покупець) був укладений договір поставки нафтопродуктів № ЗН-МО-2961 (далі - Договір), за яким постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар (нафтопродукти) у відповідності до умов Договору та додаткових угод до нього (п. 1.1 Договору). Відповідно до п. 1.2 Договору поставка товару здійснюється окремими партіями. Найменування та кількість товару, умови поставки на кожну окрему партію товару визначаються відповідними додатковими угодами до цього договору, узгодженими сторонами, які після їх підписання є невід`ємними частинами цього Договору. У пункті 2.1.1 Договору визначено обов`язок постачальника на підставі наданих покупцем заявок та додаткових угод до Договору передати у власність покупця товар відповідно до умов Договору з оформленням видаткових накладних та інших документів. Відвантаження товару здійснюється на підставі заявки покупця та підписаної сторонами додаткової угоди (п. 4.1 Договору) За змістом пунктів 4.2, 4.3 Договору товар поставляється покупцю партіями, в кількості та по ціні, що визначаються додатковими угодами на умовах: FCA франко-перевізник на складі постачальника; CPT-фрахт/перевезення оплачені до місця названого покупцем; EXW-франко-завод на складі названому постачальником. Конкретна умова поставки визначається в додаткових угодах. При тлумаченні умов поставки по Договору застосовуються «Інкотермс» в редакції 2000 року. Згідно п. 4.9 Договору датою поставки товару вважається: - при базисі поставки EXW - дата, вказана в актах приймання-передачі товару; - при базисах поставки FCA, CPT - дата виписки товарно-транспортних накладних. Відповідно до п. 5.1 Договору покупець здійснює 100% попередню оплати за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою. Покупець здійснює оплату товару на підставі виставленого постачальником рахунку протягом поточного банківського дня, тобто дня виставлення рахунку, що відповідає даті рахунку, або відповідно до умов, передбачених в додаткових угодах до Договору (п. 5.2 Договору). 30.04.2021 сторонами підписано додаткову угоду про врегулювання відносин електронного документообігу до Договору, відповідно до п. 2.2 якої, сторони домовилися про те, що починаючи з 30.04.2021, документи передбачені п. 1.3 даної додаткової угоди, що укладаються та/або складаються на виконання Договору або у зв`язку із ним, будуть укладатися в формі електронних документів з використанням програмних засобів, зазначених в п.п. 1.2.1-1.2.5. У пункті 1.3 додаткової угоди сторони домовились, що на виконання умов цієї додаткової угоди при виконані Договору або у зв`язку із ним будуть застосовуватися наступні види електронних документів: - заявка покупця на відвантаження товару (пп. 1.3.1); - додаткова угода до договору поставки нафтопродуктів на поставку партії нафтопродуктів (пп. 1.3.2); - рахунок на оплату (пп. 1.3.3); - видаткова накладна (пп. 1.3.4); - акт коригування ціни товару до видаткової накладної (пп. 1.3.5); - акт приймання-передачі (пп. 1.3.6). Е-документи вважаються підписаними і набирають чинності з моменту підписання з використанням КЕП стороною одерржувачем Е-документа, отриманого від сторони-відправника з накладним нею КЕП. (п. 2.6 додаткової угоди). Згідно п. 2.7 додаткової угоди, видаткова накладна, акт коригування ціна товари до видаткової накладної, акт приймання-передачі у формі Е-документу вважаються підписаними і є чинним також у випадку, коли такий документ був підписаний КЕП стороною-відправником та надісланий стороні-одержувачу, і при цьому сторона-одержувач протягом 5 робочих днів з дня отримання такого документа його не підписала КЕП та не надіслала стороні-відправнику мотивованої відмови від його підписання. Як зазначає позивач, на виконання своїх договірних зобов`язань, він відвантажив на користь відповідача товар на загальну суму 2 090 317, 20 грн, який відповідач отримав, проте власні зобов`язання щодо оплати за поставлений товар виконав частково, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість у розмірі 430 468, 80 грн, що й стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу (поставки). Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 4 ст. 265 ГК України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (ч. 6 ст. 265 ГК України). Частинами 1 та 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За приписами ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. У відповідності до норм ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України). За встановленими обставинами, позивачем протягом червня-липня 2021 року поставлено на користь відповідача дизельне паливо на загальну суму 2 090 317, 20 грн. Відвантаження товару підтверджується наступними видатковими накладними: - № НБ004451 від 04.06.2021 на суму 281 952, 00 грн; - № НБ004781 від 14.06.2021 на суму 503 100, 00 грн; - № НБ005306 від 29.06.2021 на суму 214 796, 40 грн; - № НБ005802 від 09.07.2021 на суму 428 328, 00 грн; - № НБ006074 від 15.07.2021 на суму 444 614, 40 грн; - № НБ006238 від 19.07.2021 на суму 217 526, 40 грн. Судом враховується, що надані первинні документи оформлювались у електронному вигляді на виконання додаткової угоди від 30.04.2021 про врегулювання відносин електронного документообігу до Договору. У постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 914/2505/17 викладено правову позицію, відповідно до якої юридичний аналіз положень статей 6-7 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що цивільні відносини між сторонами договору можуть регулюватися звичаєм ділового обороту, яким є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Обмін сторонами інформацією при виконанні договірних зобов`язань шляхом надіслання електронних листів уже давно став частиною ділових звичаїв в Україні. Відповідно до статей 3, 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронні документи вже давно стали частиною ділового обороту та юридична сила електронного документа, як доказу, не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Надані позивачем видаткові накладні містять найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, та інші необхідні реквізити, тобто відповідають вимогам законодавства, тому є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Враховуючи відсутність претензій щодо асортименту, комплектності, кількості і якості поставленого товару, суд вважає, що позивач виконав свої зобов`язання за договором. Для внесення оплати за товар, постачальник виставляв покупцеві рахунки на оплату № 1916 від 04.06.2021 на суму 281 952, 00 грн; № 2912 від 14.06.2021 на суму 503 100, 00 грн; № 3227 від 29.06.2021 на суму 214 796, 40 грн; № 3542 від 09.07.2021 на суму 428 328, 00 грн; № 3718 від 15.07.2021 на суму 444 614, 40 грн; № 3823 від 19.07.2021 на суму 217 526, 40 грн. З наявної в матеріалах справи довідки АТ «АЛЬФА-БАНК» від 27.10.2021 № 93241-28.1 відповідачем сплачено на користь позивача 1 659 848, 40 грн. Зі змісту вказаної довідки вбачається, що більшість з проведених платежів містить посилання на наведені вище рахунки, натомість інша частина трансакцій не містить чіткого призначення платежу. Докази оплати решти поставленого товару в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість в розмірі 430 468, 80 грн, що належними та допустимими доказами спростовано не було. З огляду на вищенаведене та враховуючи доведеним факт невиконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого товару за Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 430 468, 80 грн є цілком обґрунтованими. Судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача в сумі 6 457, 03 грн. Враховуючи, що позивачем внесено суму судового збору в більшому розмірі, сума переплати в розмірі 0, 27 грн може бути йому повернута в порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Резолютивна частина:
Позов задовольнити повністю. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАН ЛОГІСТИК» (03040, м. Київ, вул. Деміївська, буд. 43; ідентифікаційний код 36958491) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАХІДНА НАФТОГАЗОВА КОМПАНІЯ» (01054, м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 15, оф. 52; ідентифікаційний код 33064160) 430 468, 80 грн (чотириста тридцять тисяч чотириста шістдесят вісім гривень 80 коп) заборгованості та 6 457, 03 грн (шість тисяч чотириста п`ятдесят сім гривень 03 коп) судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України. Рішення в повному обсязі складено 13.01.2022. Суддя О.С. Комарова

Результат: granted