Вид судочинства: commercial
Суддя: Трофименко Т.Ю.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02

Обставини справи:
До Господарського суду міста Києва надійшов позов Голдберга Олександра Вікторовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВІЙ ХЛІБ" про стягнення 456 758,38 грн, з яких: 428 231,34 грн сума основного боргу, 21 994,78 грн інфляційні втрати, 6 532,26 грн 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем своїх зобов`язань із оплати поставленого за договором постачання б/н від 07.03.2024 товару. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позову шляхом подання до суду заяви, що містить повне (коректне) найменування позивача. 30.10.2024 до суду через систему Електронний Суд від позивача надійшла заява про усунення недоліків, у якій позивач просить вважати позивачем - Фізичну особу-підприємця Голдберга Олександра Вікторовича. Ухвалою від 04.11.2024 Господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/12908/24 та вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін. Даною ухвалою суд встановив відповідачу строк - п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.ст. 165, 251 ГПК України. З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 04.11.2024 була направлена судом до електронного кабінету відповідача та отримана останнім 04.11.2024 о 20:45 год, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи. Відтак, з урахуванням дати та часу доставлення ухвали суду від 04.11.2024 відповідачу та приписів ч. 6 ст. 242 ГПК України, встановлений судом строк для подання відзиву на позовну заяву тривав до 20.11.2024. Приписами ч. 2 ст. 178 ГПК України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України. У ч. 8 ст. 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться. Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 07.03.2024 між Фізичною особою-підприємцем Голдбергом Олександром Вікторовичем (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ХЛІБ» (покупець) був укладений Договір постачання №б/н (надалі - Договір), який було підписано із Протоколом розбіжностей від 27.03.2024. Відповідно до п. 1.1. Договору позивач зобов`язується передати на умовах та в термін встановлених цим Договором продукти харчування (надалі - товар) у власність відповідача у відповідності до наданого останнім замовлення, а відповідач зобов`язується прийняти товар та сплати його вартість. Згідно з п. 1.2 Договору право власності на товар переходить до відповідача з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарно-транспортної накладної, яка засвідчує момент передачі товару. В п. 2.1. Договору сторони визначили, що позивач зобов`язується, в порядку визначеному в п. 11.3. Договору, прийняти від відповідача замовлення на постачання товару в електронному вигляді та здійснити постачання товару за адресою, вказаною в замовленні, який є його невід`ємною частиною Договору. Усі витрати, пов`язані із транспортуванням (включаючи завантаження та розвантаження товару, доставкою товару до пункту призначення), здійснюються за рахунок постачальника (п. 2.2. Договору; в протоколі розбіжностей від 27.03.2024 - п. 2.1.). Асортимент та інші характеристики товарів, що постачаються, остаточно визначаються у видаткових (товарно-транспортних) накладних, які мають відповідати замовленню. Відступлення у накладній від змісту замовлення допускається тільки за письмовою згодою відповідача (п. 2.6. Договору). Пунктом 2.7. Договору визначено перелік документів, які мають передаватися покупцеві разом із кожною партією поставки товарів. За умовами п. 2.9. Договору при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Відповідно до п. 5.2. Договору загальна сума Договору складає суму товару, отриманого за всіма накладними на постачання товару. Згідно з п. 5.4. Протоколу розбіжностей від 27.03.2024 (в Договорі 5.7.) покупець здійснює розрахунки з постачальником на умовах відстрочки платежу терміном чотирнадцять календарних днів з моменту отримання товару. Форма сплати: безготівковий розрахунок, шляхом перерахування грошових коштів відповідачем на розрахунковий рахунок позивача, або в готівковій формі, шляхом внесення грошових коштів в касу позивача. Якщо постачальником не будуть надані разом з товаром документи, зазначені в п. 2.7. Договору, то датою одержання товару вважатиметься дата одержання всіх необхідних документів. Покупець має право відстрочити дату розрахунку з постачальником на строк затримки оформлення (надання) необхідних документів або відмовитись від прийняття такого товару (п. 5.8. Договору). При оплаті товарів покупець вправі зменшити суму платежів за товари, що постачаються, на суму поверненого товару, суму неустойки та інші належні покупцю платежі за даним договором заліком зустрічних вимог. Згода на залік зустрічних однорідних вимог надається сторонами шляхом підписання додаткової угоди про припинення зобов`язання шляхом заліку зустрічних однорідних вимог (п. 5.9. Договору). Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та діє протягом одного календарного року з моменту його укладення (п. 9.1. Договору). Позивачем на виконання умов Договору поставлено відповідачу товар на суму 1 120 786,14 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № 205 від 15.04.2024, № 213 від 16.04.2024, № 168 від 26.03.2024, № 172 від 28.03.2024, № 173 від 28.03.2024, № 187 від 05.04.2024, № 188 від 05.04.2024, № 190 від 08.04.2024, № 191 від 08.04.2024, № 215 від 17.04.2024, № 167 від 16.05.2024, рахунками на оплату та товарно-транспортними накладними. Відповідачем було повернуто позивачу частину товару на суму 692 554,80 грн, що підтверджується накладною № 167 від 16.05.2024 та товарно-транспортною накладною від 16.05.2024 № 66. Крім того, позивачем за вказаними господарськими операціями було складено та зареєстровано податкові накладні від 05.04.2024 №№ 9, 10, від 08.04.2024 №№ 12, 13, від 15.04.2024 № 27, від 16.04.2024 № 34, від 17.04.2024 № 37, від 26.03.2024 № 41, від 28.03.2024 № 45, від 28.03.2024 № 46, із відповідними розрахунками коригувань до вказаних податкових накладних на повернутий товар. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказує, що відповідачем в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, не здійснено жодної оплати за отриманий ним товар, у зв`язку з чим за останнім обліковується заборгованість у розмірі 428 231,34 грн, яка складає різницю між вартістю поставленого та повернутого товару. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати товару позивач просить стягнути з відповідача також 3% річних у розмірі 6 532,26 грн та інфляційні втрати у розмірі 21 994,78 грн. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Умовами ст. 664 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті поставленого та прийнятого останнім товару за Договором в повному обсязі не подано. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 428 231,34 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке. Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Перевіривши наданий позивачем розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що він здійснений правильно, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 6 532,26 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 21 994,78 грн. Частиною 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з ч. 2 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження оплати поставленого позивачем за Договором товару на спірну суму в розмірі 428 231,34 грн, у зв`язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог. Водночас, 03.12.2024 до суду через систему "Електронний Суд" від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, у якій останній просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВІЙ ХЛІБ" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України); подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України). Частиною 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України). Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України). Отже, за змістом положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Резолютивна частина:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю . 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВІЙ ХЛІБ" (вул. Кирилівська, 82, м. Київ, 04080, ідентифікаційний код 39147619) на користь Фізичної особи-підприємця Голдберга Олександра Вікторовича ( [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) заборгованість в розмірі 428 231,34 грн, 3% річних у розмірі 6 532,26 грн, інфляційні втрати у розмірі 21 994,78 грн, судовий збір у розмірі 6 851,39 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. 3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Дата складання та підписання повного тексту рішення: 13.01.2025. Суддя Т.Ю. Трофименко

Результат: granted