Вид судочинства: administrative
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2024-01-01 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про \~визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.02.2023 №8321700240522, №8351700240522, №8311700240522, №8341700240522. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності позивача в грудні 2022 року податковим органом проводилася документальна позапланова невиїзна перевірка такого платника податків, за результатами якої винесено ряд податкових повідомлень-рішень про збільшення суми грошових зобов`язань позивача та нарахування їй штрафних санкцій. Стверджує, що зазначені в акті перевірки порушення не відповідають дійсності та порушують її права та інтереси як фізичної особи-підприємця, яка здійснювала господарську діяльність в межах чинного законодавства. Вважає, що висновки податкового органу про допущені нею порушення не ґрунтуються на належних і допустимих доказах, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованим, протиправним і підлягають скасуванню, а тому просила позов задовольнити повністю. Ухвалою суду від 19.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 11.10.2023 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що за результатами проведеної перевірки встановлено порушення позивачем вимог абз.6 п.6 ст.128 ГК України, пп.1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, п.44.1 ст.44, пп.48.18.1 п.49.18 ст.49, \~п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177, ч.2 пп.293.4 ст.293, п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України. Вважає, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 16.10.2023 задоволено клопотання відповідача та продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву до 11.10.2023 включно. 23.10.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погодилася з доводами податкового органу, викладеними у відзиві, та просила позов задовольнити з підстав, визначених у позові. Разом з відповіддю на відзив позивач подала клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 01.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] з 26.06.2017 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та з 01.07.2017 як платник єдиного податку 2 групи. Видами економічної діяльності були: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (Основний); 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 47.76 Роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах, 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування. З 13.12.2019 позивачем припинено підприємницьку діяльність, про що внесені відповідні записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. В період з 22.12.2022 по 28.12.2022 посадовими особами ГУ ДПС у Рівненській області, на підставі наказу від 21.12.2022 №2808-п, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП [PERSON] з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 13.12.2019, за результатами якої складено акт від 04.01.2023 №38Ж5/17-00-24-05-17/ [NUMBER] . Згідно з висновками акту перевірки встановлено порушення ФОП [PERSON] : - пп.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.177.11 ст.177 ПК України, а саме: не подана до контролюючого органу податкова декларація про майновий стан і доходи за 2019 рік (ліквідаційна); - п.44.1 ст.44 ПК України, абз.6 п.6 ст.128 Господарського кодексу України, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, а саме: відсутність ведення обліку доходів і витрат; -\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п. 177.4 ст. 177, пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України, а саме: занижено суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на 177454,08 грн за 2019 рік; - пп.1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме: занижено суму військового збору на 14787,84 грн; - ч.2 пп.293.4 ст.293 Податкового кодексу України, а саме: занижено суму єдиного податку за 2018 рік на 138813,75 грн. Не погоджуючись з висновками, які містяться в акті перевірки, 27.01.2023 позивач подала заперечення на акт перевірки, однак листом від 31.01.2023 №630/Ж12/17-00-24-05-24 такі заперечення залишені без розгляду у зв`язку із закінченням строків їх подання. 02.02.2023 ГУ ДПС у Рівненській області на підставі висновків акта перевірки від 04.01.2023 прийнято податкові повідомлення: №8321700240522, згідно з яким [PERSON] збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 18484,80 грн (з них: 14787,84грн - основний платіж та 3696,96 грн - штрафні (фінансові) санкції); №8351700240522, згідно з яким до [PERSON] застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 340,00 грн; №8311700240522, згідно з яким [PERSON] збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за \~результатами річного декларування» на суму 221817,60 грн (в т.ч. 177454,08 грн - основний платіж та 44363,52 грн штрафні (фінансові) санкції); №8341700240522, згідно з яким [PERSON] збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «єдиний податок з фізичних осіб» на суму 173517,19 грн (в т.ч. 138813,75 грн - основний платіж та 34703,44 грн - штрафні (фінансові) санкції). Позивач оскаржила зазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак рішенням від 10.04.2023 8707/6/99-00-06-01-04-06 такі податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скаргу без задоволення. Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України). Згідно з пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України як грошове зобов`язання платника податків розуміють суму коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. В свою чергу, за визначенням, наведеним у пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк). Згідно з пп.14.1.265 п.14.1 ст.14 цього Кодексу штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - це плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Відповідно до ст.36 ПК України податковим обов`язком платника податку визнається його обов`язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Такий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором, він є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.37.2 ст.37 ПК України податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку. Відповідно до пп.21.1.1 п.21.1 ст.21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами. За приписами п.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом (п.61.2 ст.61 ПК України). Відповідно до пп.62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України, податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин. Згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії) (п.44.3 ст.44 ПК України). За правилами п.291.2 ст.291 ПУ України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відповідно до п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України, поділяються на чотири групи платників єдиного податку (першу, другу, третю та четверту групи). Згідно з пп.2 п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України (в редакції станом на 01.02.2017 - перехід позивача на спрощену систему оподаткування ІІ групи) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень. Згідно з п.296.1 ст.296 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів. Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги, у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу. Така податкова декларація подається, якщо платник єдиного податку не допустив перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, та/або самостійно не перейшов на сплату єдиного податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої групи. (п.296.2 ст. 296 Податкового кодексу України). Судом встановлено, що ФОП [PERSON] в період з 01.01.2018 по 13.12.2019 перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (платник єдиного податку ІІ групи). Як свідчать матеріали справи, позивач облік отриманих доходів здійснювала шляхом ведення книги обліку доходів, яка була надана під час перевірки, що підтверджується змістом акту перевірки (пункт 1.12, ст.3 акту). Таким чином, суд вважає, що в ході здійснення підприємницької діяльності в період з 01.01.2018 по 13.12.2019 позивач вела передбачений законом облік та звітність, а \~зафіксовані в акті перевірки порушення позивачем п.44.1 ст.44 ПК України (відсутність ведення обліку доходів та витрат) є безпідставними. Загалом зміст акту перевірки та відзиву на позов свідчить, що всі порушення, встановлені за результатами перевірки, ґрунтуються на висновках податкового органу що «ФОП [PERSON] фактично здійснювала роздрібну торгівлю поза магазинами, що відповідно до Класифікації видів економічної діяльності відноситься до групи 47.9. Таким чином, в ході проведення перевірки встановлено здійснення ФОП [PERSON] господарських операцій та отримання доходу за видом діяльності, не зазначеному у реєстрі платників єдиного податку, а саме: роздрібна торгівля поза магазинами. Згідно з класифікацією видів економічної діяльності роздрібна торгівля без використання магазину може відноситися до таких КВЕД як 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами» (ст.5 акту). У зв`язку з цим, відповідачем зроблено висновок про необхідність переходу позивача з 01.01.2019 на загальну систему оподаткування. Спірним питанням у цій справі є, зокрема, те, чи були порушені позивачем умови перебування на спрощеній системі оподаткування і чи виник у нього обов`язок перейти на загальну систему оподаткування. Пунктом 291.2 ст.291 ПК України визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою (п.291.3 ст.291 ПК України). Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, або відмови від спрощеної системи оподаткування визначений статтею 298 ПК України. Згідно з пп.298.1.1 п.298.1 ст.298 ПК України для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву. У заяві зазначаються такі обов`язкові відомості, зокрема, обрані суб`єктом господарювання види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010 (пп.5 п.298.3 ст.283 ПК України). В силу вимог пп.2 п.293.4 ст.293 ПК України до доходу платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці), отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи, встановлюється ставка єдиного податку у розмірі 15 відсотків. Згідно з п.7 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності. Судом встановлено, сторонами не заперечується, що 12.07.2017 між позивачем (покупець) і ТОВ «Грін Гровз Трейдінг» (постачальник) укладено договір поставки №149-п, згідно з умовами якого постачальник зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, поставляти покупцю (передавати у власність) визначений цим договором товар (торф та/або торф`яний субстрат), вказаний у специфікаціях до договору, а покупець зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, приймати і оплачувати його. На виконання умов договору постачальник в період з липня 2017 року по квітень 2019 року постачав, а позивач одержував та оплачував обумовлений в договорі товар, що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними, випискою по рахунку позивача та актами звірки розрахунків за 2017-2019 роки. Як свідчить зміст банківської виписки по рахунку позивача, в період 2017-2019 років їй перераховувалися кошти від фізичних осіб-підприємців за поставку товару (торф`яного субстрату, торфу) і згідно з сумою таких переказів поставка товару здійснювалася не в роздріб, а оптом. Щодо доводів відповідача про відсутність у позивача орендованих чи власних нежитлових приміщень, в т.ч. магазину, то такі суд оцінює критично та відхиляє як безпідставні і такі, що спростовуються матеріалами справи. Так, відповідно до ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. За правилами ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.09.2003 №1436232 [PERSON] є власницею домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Дане домоволодіння загальною площею 134 кв.м.(включаючи допоміжні будівлі) розташоване на земельній ділянці площею 639 кв.м., яка також є власністю [PERSON] , що підтверджується технічним паспортом від 01.08.2003, та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії РВ №033622 від 03.03.2004. Не зрозуміло, з яких підстав Відповідач, нівелює той факт, що домоволодіння площею 134 кв.м.(включаючи допоміжні будівлі) за адресою [ADDRESS] , відповідно до наказу ФОП [PERSON] від 30.06.2017 позивачем організовано як об`єкт торгівлі шляхом облаштування майданчика під торгівельний об`єкт з метою ведення підприємницької діяльності. Суд звертає увагу, що \~згідно з КВЕД-2010 до класу 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами включається: - інші види роздрібної торгівлі будь-якими товарами, не віднесеної до попередніх класів: пряму торгівлю або торгівлю за допомогою рознощиків (комівояжерів) шляхом обходу клієнтів; торгівлю з використанням торговельних автоматів тощо; - пряму торгівлю паливом (пічним паливом, дровами тощо), що його доставляють безпосередньо споживачеві - діяльність позамагазинних аукціонів з роздрібної торгівлі (крім подібної діяльності в мережі Інтернет) - діяльність комісіонерів з роздрібної торгівлі поза магазинами. Жодних доказів на обґрунтування правових підстав вважати, що позивач здійснювала роздрібну торгівлю поза магазинами згідно з КВЕД 47.99 відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять. Таким чином, твердження податкового органу, що позивач здійснювала роздрібну торгівлю та реалізовувала товар (торф`яний субстрат) кінцевим споживачам, не відповідає фактичним обставинам справи, а отже висновки, викладені в акті перевірки, про обов`язок позивача у зв`язку з цим перейти на загальну систему оподаткування, є необґрунтованими та безпідставними. Суд звертає увагу, що відповідно до п.85.4 ст.85 ПК України при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). Поряд з цим, будь-які запити на отримання додаткових документів податковим органом позивачу не направлялися. Більше того, позивач зверталася до відповідача з заявою про продовження строку перевірки з метою подання додаткових документів та пояснень, які стосуються питань перевірки, однак така заява відповідачем задоволена не була. Відповідно до п.86.1 ст.86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Пунктом 86.10 статті 86 ПК України передбачено, що в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника. Оцінюючи в цілому акт документальної перевірки, який слугував підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, суд враховує таке. Відповідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 20.08.2015 №727, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за № 1300/27745 (далі - Порядок), акт документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати; Матеріали перевірки - це: акт (довідка) документальної перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною; заперечення, надані платником податків до акта (довідки) документальної перевірки (у разі їх наявності на час розгляду); пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I Податкового кодексу. Згідно з нормами розділу ІІ Порядку акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податкове, валютне та інше законодавство, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи). В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів. Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків. Суд зазначає, що незважаючи на те, що акт перевірки не є самостійним предметом судового оскарження, він є одним із доказів в адміністративній справі про визнання протиправним рішення контролюючого органу, прийнятого за наслідками проведеної перевірки. Текст акта перевірки повинен деталізовано відображати зміст та суть встановлених контролюючим органом порушень та відповідати встановленим висновкам про вчинене платником податків порушення. Описова частина акта перевірки повинна бути сформульована таким чином, щоб платник податків міг зрозуміти в чому, на думку податкового органу, полягає склад вчиненого правопорушення та, заперечуючи проти встановлених у висновках акта перевірки порушень, на підставі яких прийнято податкове повідомлення-рішення, мав змогу подати заперечення проти акта перевірки чи звернутися до суду з позовом про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки рішень контролюючого органу. Висновки аналогічного змісту викладені у постанові Верховного Суду від 26.06.2023 у справі № 815/6819/14. З матеріалів справи встановлено, що складений за результатами перевірки діяльності позивача акт від 04.01.2023 не відповідає вимогам, встановленим нормами Порядку № 727, так як виявлені порушення податкового законодавства викладені нечітко, необ`єктивно та в не повній мірі, без посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку. При цьому, суд наголошує, що суть документальної перевірки полягає саме у перевірці первинних бухгалтерських та податкових документів, які підтверджують правильність нарахування платником податків податкових зобов`язань, та такі висновки не можуть ґрунтуватись на припущеннях. Водночас, зміст акту від 04.01.2023 свідчить, що податковим органом не наведено жодної господарської операції, при здійсненні якої позивач, в порушення норм ПК України, не нарахувала податкові зобов`язання, не вказано первинні документи, на підставі яких відповідач дійшов висновку про такі порушення, та які містили б інформацію про реалізацію придбаного позивачем товару кінцевим споживачам поза магазинами. В свою чергу, неповнота висновків акта перевірки та відсутність належних і допустимих первинних документів, виключає можливість стверджувати про отримання позивачем доходів за спірний період по виду діяльності, не зазначеної в реєстрі платників єдиного податку, та відповідно про невиконання позивачем обов`язку перейти на загальну систему оподаткування з січня 2019 року. Встановлені обставини справи в їх сукупності дають підстави для висновку, що контролюючим органом не доведено реалізацію позивачем кінцевому споживачу торфу і торф`яного субстрату поза магазинами (коди КВЕД 47.99), що свідчить про правомірність перебування позивача на спрощеній системі оподаткування та безпідставність донарахування їй грошових зобов`язань і застосування до неї штрафних санкцій з єдиного податку, податку на доходи фізичних осіб, військового збору оскаржуваними податковими повідомлення-рішеннями. З огляду на наведене, ГУ ДПС у Рівненській області, приймаючи податкові повідомлення-рішення від 02.02.2023 №8321700240522, №8351700240522, №8311700240522, №8341700240522 діяло не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавство, а тому вказані рішення не відповідають критеріям правомірності, встановленим ч.2 ст.2 КАС України, є протиправними та підлягають скасуванню. Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах та жодних доказів на обґрунтування прийнятих оскаржуваних рішень не надав. Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Враховуючи положення ст.139 КАС України, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути судовий збір, сплачений за подання цього позову.

Резолютивна частина:
Позов задовольнити повністю. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 02.02.2023 №8321700240522, №8351700240522, №8311700240522, №8341700240522. Стягнути на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір у розмірі 6100,54 грн.

Результат: granted