Вид судочинства: commercial
Суддя: Соловей Л.А.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02

Обставини справи:
Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.15 між ТОВ "Слобода Ко" (Постачальник, позивач) та ТОВ "ВПК-15" (Покупець, відповідач) укладено договір поставки №ВО30-9/15 (а.с.12-14), за умовами якого постачальник здійснює поставку, а покупець приймає і оплачує продукцію в асортименті, кількості і цінах, зазначених у видаткових та товарно-транспортних накладних (п.1.2 договору). Відповідно до п.2.3 договору, покупець зобов'язаний розрахуватися за партію поставленої продукції на умовах відстрочення платежу 30 (тридцять) календарних днів від дати отримання, шляхом перерахування грошових коштів на поточний розрахунковий рахунок постачальника або іншими способами, не забороненими чинним законодавством України, але із лімітом поставки не більше 60000,00грн на період відстрочки. Пунктом 3.9 договору сторони передбачили, що сторони періодично здійснюють звірку взаєморозрахунків. При цьому покупець зобов'язаний оформити зі свого боку акт звірки взаєморозрахунків та повернути його постачальнику. Згідно п.3.10 договору, всі поставки продукції згідно накладних, оформлених сторонами протягом дії даного договору, вважаються такими, що поставлені на підставі та в межах даного договору, навіть при відсутності посилання на даний договір або при помилковому зазначенні іншого договору. У разі коли видаткова накладна не підписана зі сторони покупця та покупець не надав обґрунтованої відмови від підписання накладної або не пред'явив у письмовому вигляді претензії до продукції, то вважається, що ця накладна є погодженою покупцем та продукція вважається поставленою на дату, вказану у видаткові накладній і по юридичних наслідках це є рівносильним підписанню видаткової накладної (п.3.11 договору). Судом встановлено, що позивач на підставі укладеного між сторонами договору №ВО30-9/15 від 30.09.15 здійснював відповідачу поставку товару - безалкогольних напоїв та води питної (газованої, негазованої, газованої штучно-мінералізованої), виробником якої є ТОВ "Слобода КО". 31.03.17 ТОВ "Слобода Ко" та ТОВ "ВПК-15" склали акт звірки взаємних розрахунків за період 01.01.17-31.03.17, підписаний представниками та скріплений печатками юридичних осіб, яким зафіксували що станом на 01.01.17 за відповідачем рахувалась заборгованість у розмірі 49017,01грн. (а.с.33). Крім того, на підставі усної домовленості позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 6353,40грн, що підтверджується видатковими накладними №560 від 03.02.17 та №933 від 21.02.17 (а.с.24-25; 86). 23.03.17 представник ТОВ "ВПК-15" повідомив позивача про те, що відповідач припиняє діяльність, у зв'язку з чим просить забрати залишки продукції. Одночасно зазначив, що розрахунок буде проведено в міру надходження коштів від клієнтів (а.с.70). В період з 10.01.17 по 31.03.17 відповідач отриману продукцію оплатив частково на суму 16000,00грн та здійснив повернення товару на суму 2469,24грн, згідно видаткових накладних (на повернення товару) № К-0471; № К-0000680; № К-0470; № К-0000503 від 31.03.17 (а.с.89-92). Отже, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати, за останнім утворилась заборгованість у розмірі 36901,17грн (49017,01грн (заборгованість зафіксована станом на 01.01.17 в акті звірки взаєморозрахунків) - 16000,00грн (часткова оплата) - 2469,24грн (часткове повернення товару). 31.03.17 позивач направив на адресу відповідача претензію, в якій просив сплатити заборгованість в семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, проте останній залишив її без відповіді та задоволення (а.с.27-29). За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості. Оцінивши в сукупності матеріали справи, врахувавши пояснення представника позивача та приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Приписами ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами з поставки товару, згідно яких у відповідача, внаслідок передання йому позивачем товару, виник кореспондуючий обов'язок оплатити його. Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України). Як передбачено ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Приписами ч.ч.1,2 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання, в тому числі підприємці, повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач своє зобов'язання належним чином не виконав (в матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про протилежне), розрахунків з позивачем за поставлену продукцію не провів. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 36901,17грн основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивач відповідно до п.5.2 договору №ВО30-9/15 від 30.09.15 за порушення строків оплати нарахував відповідачу пеню у розмірі 6981,78грн (а.с.7-11). В подальшому, представник позивача надав уточнений розрахунок, згідно якого розмір пені становить 4054,09грн (а.с.106-108), однак заяву про зменшення позовних вимог у встановленому кодексом порядку не надав, тому спір в цій частині розглядається згідно вимог позовної заяви. Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Частиною 3 ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню). Пунктом 5.2 договору сторони встановили, що покупець за несвоєчасну оплату згідно п.2.3 договору сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, яка діє в період за який нараховується пеня. Перевіривши розрахунок (а.с.106-108), суд вважає обґрунтовано нарахованою пеню у розмірі 4054,09грн. Вимоги в частині стягнення 2927,69грн пені безпідставні та задоволенню не підлягають. Позивач також просить суд стягнути з відповідача 799,02грн 3% річних та 2714,01грн інфляційних. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та нараховані 3% проценти річних. Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних (а.с.11), прийшов до висновку, що 3 % річних в розмірі 799,02грн та інфляційні в сумі 2714,01грн нараховані позивачем обґрунтовано, тому задовольняє позовні вимоги в цій частині. Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідач доказів сплати заборгованості не надав, доводів позивача не спростував. Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 44468,29грн, з яких: 36901,17грн основного боргу, 4054,09грн пені, 799,02грн 3% річних та 2714,01грн інфляційних. Суд відмовляє в позові в частині стягнення 2927,69грн пені. Судовий збір, відповідно до п.3 ч.4 ст. 129 ГПК України, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВПК-15" (м.Житомир, Корольовський район, вул.Корольова, 150а, код ЄДРПОУ 39755091) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Слобода Ко" (Київська область, Макарівський район, с.Червона Слобода, вул.Заводська, 1, код ЄДРПОУ 30641031) - 36901,17грн основного боргу; - 4054,09грн пені; - 799,02грн 3% річних; - 2714,01грн інфляційних; - 1501,17 судового збору. 3. В позові відмовити в частині стягнення 2927,69грн пені. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено: 19.01.18 Суддя Соловей Л.А. Віддрукувати: 3прим.: 1 - до справи; 2, 3 - сторонам (рекоменд.з повід.)

Результат: partial