Вид судочинства: civil
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2011-02-16 00:00:00+02

Обставини справи:
Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] «Міра і К»про визнання припиненим з 21.12.2004 р. договору про організацію надання послуг по перевезенню пасажирів № 16 від 01.12.2004 р., укладеного між [PERSON] «Міра і К»та суб»єктом підприємницької діяльності [PERSON] з метою перевезення пасажирів на міських маршрутах в м. Львові. Крім того, просять стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, завдану їм внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У судовому засіданні в установленому законом порядку позивач [PERSON]»як В.М. особисто та як представник позивача [PERSON]»яка О.В. уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача [PERSON] «Міра і К»матеріальну шкоду завдану ДТП з врахуванням індексу інфляції у розмірі 61724 грн., моральну шкоду в його користь у розмірі 30000 грн. та в користь позивача [PERSON]»яка О.В. у розмірі 2000 грн. Пояснив, що між відповідачем та [PERSON] укладено 01.12.2004 р. договір про надання послуг по перевезенню пасажирів на міських маршрутах у м. Львові, який діяв на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, оскільки був пролонгований. 18.12.2004 р. за даним зобов»язанням відповідач надав можливість третій особі [PERSON]І експлуатувати належні йому транспортні засоби на маршруті № 75 у м. Львові. При цьому, цього ж дня водій [PERSON], який перебував з останнім у трудових відносинах, керуючи автомобілем маршрутного таксі марки «Мерседес.Бенц 208 Д», реєстраційний номер [NUMBER] по вул. Личаківській, 210 у м. Львові, скоїв зіткнення з його транспортним засобом марки «Фрольксваген Гольф», д.н.з. [NUMBER]. [PERSON] разом з сином [PERSON]»яком О.В. отримали тілесні ушкодження різного ступеня важкості. По даному факту правоохоронними органами 17.01.2006 р. порушено відносно [PERSON] кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України. Просять стягнути завдану шкоду саме з відповідача [PERSON] «Міра і К»як з перевізника, оскільки на момент завдання йому шкоди у [PERSON] закінчився термін дії ліцензії на здійснення пасажирських перевезень, у зв»язку з чим договірні зобов»язання між ним і [PERSON] «Міра і К» вважаються з цього часу припиненими. Крім того, у відповідності до Угоди між Управлінням пасажирського автотранспорту та [PERSON] «Міра і К»як офіційному перевізнику заборонено передавати іншим юридичним або фізичним особам права на експлуатацію згаданого маршруту № 75 у м. Львові. В судовому засіданні позивач [PERSON] особисто та як представник позивача [PERSON]»яка О.В. заперечив проти залучення до участі в справі [PERSON] та [PERSON] як відповідачів та настояв на стягненні заподіяної шкоди з перевізника [PERSON] «Міра і К». Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, в обґрунтування цього пояснила, що не має підстав для притягнення [PERSON] «Міра і К»до цивільно-правової відповідальності, оскільки немає складу правопорушення. Відповідно до договору про організацію надання послуг по перевезенню пасажирів від 01.12.2004 р. перевізник [PERSON] зобов»язувався нести відповідальність за всі заподіяні ушкодження, які виникнуть в процесі експлуатації транспортних засобів в межах даного зобов»язання. Те, що він надав згідно укладеного правочину послуги по перевезенню пасажирів за відсутності ліцензії на вказану діяльність, не є підставою визнавати спірний договір припиненим, оскільки на [PERSON] «Міра і К»не покладено обов»язку перевіряти правомірність здійснення діяльності перевізниками. Нести відповідальність за ведення підприємницької діяльності за відсутності ліцензії, покладається на особу, яка її здійснює. Крім того, відповідач не є власником чи володільцем транспортного засобу, яким скоєно зіткнення з автомобілем позивачів та не визнаний винуватцем скоєння дорожньої пригоди. Також зазначила, що водій [PERSON] перебував в трудових відносинах з [PERSON] та був допущений до роботи на відповідній правовій підставі, однак на даний час [PERSON] перебуває в розшуку, його вина не встановлена. Окрім цього, вважає необґрунтованими покликання позивачів на те, що підприємство передало [PERSON] право на експлуатацію даного маршруту, [PERSON] «Міра і К»лише як перевізник самостійно забезпечив належну матеріально-технічну базу для надання послуг з перевезення, що відповідало вимогам закону. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання жодного разу не з»явилися, хоча неодноразово повідомлялися судом про час та місце розгляду справи належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши представленні по справі докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.12.2005 р. о 16 год. 25 хв. по вул. Личаківській, 210 у м. Львові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON], який керуючи автомобілем маршрутного таксі марки «Мерседес-Бенц 208 Д», д.н.з. [NUMBER], порушив правила дорожнього руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген Гольф», д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON]»яка О.В., що призвело до пошкодження транспортних засобів. (а.с.25). З цього випливає, що у зв»язку з суттєвим пошкодженням транспортного засобу позивача йому завдано матеріальної шкоди, яка згідно його підрахунків з врахуванням індексу інфляції, становить 61724 грн., що стверджується копіями платіжних документів. Як вбачається з довідки МКЛ ШМД № 17881 (а.с.55) внаслідок даного випадку позивачу [PERSON]»яку О.В. завдано легкі тілесні ушкодження, а позивачу [PERSON]»яку В.М. відповідно до висновку експерта № 20206 (а.с.51-54) тілесні ушкодження середньої тяжкості Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України обов»язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладено на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, фізичною або юридичною особою, що її завдала, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При цьому згідно із ст. 928 ЦК України відповідальність перевізника за шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю пасажира, визначається відповідно до глави 82 цього Кодексу, якщо договором або законом не встановлена відповідальність перевізника без вини. При досліджені обставин справи судом встановлено, що 01.12.2004 р. між [PERSON] «Міра і К»та третьою особою [PERSON] укладено договір про надання послуг по перевезенню пасажирів на міських маршрутах в м. Львові ( а.с.7,8). Крім того, [PERSON] як суб»єктом підприємницької діяльності отримано ліцензію на надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автомобільним транспортом в межах України (а.с.12) терміном дії з 20.12.2001 р. по 21.12.2004 р. У відповідності до п. 2.1.1 вказаного договору [PERSON] «Міра і К» надає можливість [PERSON] експлуатувати належні йому транспортні засоби на маршруті № 75 у м. Львові. Пунктами 4.1, 4.2 передбачено термін його дії до 31.12.2004 р., проте, якщо після цього строку сторони продовжують виконувати його умови, він вважається таким, що укладений на невизначений строк. Оскільки по спливу вказаного строку [PERSON] надалі продовжував надавати послуги по перевезенню, договір автоматично вважався пролонгованим. З матеріалів справи вбачається, що вказаний договір укладено між відповідачем та [PERSON] на законних підставах, з врахуванням вимог чинного законодавства. Оскільки [PERSON] «Міра і К»надано як офіційному перевізнику право організовувати пасажирські перевезення в межах України, а [PERSON] дозволено органами влади здійснювати таку діяльність. Крім того, на момент укладення даного правочину ліцензія останнього була дійсна, а після спливу її строку, він не повідомив відповідача про припинення дії договору. Згідно матеріалів справи, власником транспортного засобу марки «[PERSON] 20-8 Д», д.н.з. [NUMBER] є [PERSON], яка згідно довіреності № 307255 від 18.11.2004 р. (а.с.13), надала його [PERSON] для здійснення підприємницької діяльності. Тому він на час дії вказаної довіреності володів транспортним засобом та надавав послуги по перевезенню пасажирів. Відповідно до п. 2.2.6 Договору про організацію надання послуг по перевезенню пасажирів від 01.12.2004 р. та згідно ст. 1172 ЦК України третя особа [PERSON] зобов»язаний самостійно нести відповідальність за дії своїх працівників в процесі експлуатації транспортних засобів, зокрема за скоєння ДТП. Для здійснення підприємницької діяльності останній згідно трудового договору найняв на роботу водієм [PERSON], який в день настання пригоди відповідно до маршрутного листа мікроавтобуса № 48 - 18.12.2005 р. здійснював перевезення пасажирів на маршруті № 75 та скоїв зіткнення з транспортним засобом позивачів. При цьому, відносно [PERSON] порушено кримінальну справу по факту ДТП, однак його не виявилося можливим допитати в судовому засіданні, оскільки особа перебуває в розшуку. Відповідно до ст. 24 КЗпП України [PERSON] перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON], що підтверджується письмовим трудовим договором від 15.12.2005 р. Саме [PERSON] здійснював прийом і допуск [PERSON] до роботи за вказаним маршрутом. Тому за цих обставин саме на нього покладено зобов»язання відповідати за шкоду, заподіну його працівником під час виконання ним трудових обов»язків. Посилання позивачів на те, що вказаний договір на момент заподіяння їм шкоди був припинений та пролонгація його відбулась незаконно є безпідставними, оскільки згідно вимог законодавства за здійснення підприємницької діяльності за відсутності ліцензії покладено на особу, якій вона видавалась. Тому обов»язок відшкодувати шкоду позивачам за умови надання [PERSON] послуг з перевезення без ліцензії не може переходити до відповідача. Окрім цього, як встановлено судом, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями [PERSON] «Міра і К»та шкодою, яка завдана позивачам. Таким чином суд вважає, що [PERSON] «Міра і К» не несе обов»язку по відшкодуванню завданої позивачам внаслідок ДТП майнової та моральної шкоди, оскільки транспортний засіб, яким її було заподіяно, належав [PERSON] на відповідних правових підставах, і керування таким здійснював [PERSON], який перебував при виконанні трудових обов’язків, передбачених трудовим договором, укладеним з [PERSON] З цих підстав у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Резолютивна частина:
В позові Хом»яка [PERSON], Хом»яка [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міра і К», треті особи [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Результат: other