Вид судочинства: commercial
Суддя: Машевська О.П.
Дата ухвалення: 2013-12-25 00:00:00+02

Обставини справи:
19.03.2008р. між Відкритим акціонерним товариством "Родовід банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" - банк) та фізичною особою - підприємцем [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір (кредитна лінія) №60/СК-001.08.2 (далі - Кредитний договір), згідно п.1.1 якого банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі у вигляді кредитної лінії на загальну суму 300000,00 доларів США строком (терміном) по 19.03.2013 року включно (а. с. 12 -15). Згідно п.1.3 Кредитного договору процентна ставка за кредитом за цим договором встановлюється в розмірі 14 процентів річних. Строк користування кредитом обчислюється від моменту перерахування грошових коштів за розпорядженням позичальника або видачі коштів з каси банку (п.1.5 договору). Пунктом 2.1 Кредитного договору банк зобов'язується надавати позичальнику кредитні кошти на суму, що не перевищує розмір кредитної лінії, вказаної в п.1.1 даного договору, згідно письмових заяв клієнта з відображенням в них необхідної суми кредиту на дату складення заяви. Відповідно до п.4.1 Кредитного договору позичальник зобов'язаний забезпечити погашення в повному обсязі одержаної суми кредитів за кредитною лінією, вказаною у п.1.1 цього договору, не пізніше 19.03.2013р. шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок, вказаний у п.1.2 цього договору. Згідно п.4.2 Кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом до 10-го числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця, наступного за звітним, а також 19.03.2008р. або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення готівкових грошових коштів у касу банку або безготівкового перерахування зі свого поточного рахунку. У разі недотримання позичальником умов Кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення одержаної суми кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, а також звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 19.03.2008р. (п.5.1 договору). На виконання умов Кредитного договору позивач в період з 25.03.2008р. по 21.12.2010р. видав відповідачці кредитні кошти на загальну суму 129999,40 доларів США, що підтверджується банківською випискою ( а. с. 16 ). 31.10.2008р. сторони підписали додаткову угоду до Кредитного договору №60/СК-001.08.2 від 19.03.2008р., якою п.1.3 договору викладено в наступній редакції: "1.3. Процентна ставка за цим договором встановлюється в розмірі 16 процентів річних" ( а.с. 17-19). Додатковою угодою №2 від 14.05.2009р. до Кредитного договору сторони погодили, що процентна ставка за цим договором встановлюється в розмірі 14 процентів річних" (а. с. 20). Рішенням господарського суду Житомирської області від 22.04.2011р. у справі № 6/5007/9/11 , залишеним без змін постановою ВГСУ від 10.05.12року, позов банку , заявлений з підстав неналежного виконання Кредитного договору , задоволено частково: стягнуто з відповідачки на користь 151 965,60 грн. (19 127,20 дол. США), з яких: 138263,34 грн. (17402,56 дол. США) - прострочених процентів, 13702,26 грн. (1724,64дол. США) - пені. У стягненні 1 032 845,23грн. (129999,40 дол. США) - боргу за кредитом, відмовлено як заявленого передчасно, а саме без дотримання умови п.5.4 Кредитного договору ( а. с.24-34 ). Судом встановлено, що відповідачка у строк до 19.03.2013року включно не повернула позивачу 129 999,40 дол. США боргу за кредитом , не сплатила нараховані за користування цим кредитом проценти та загалом не виконала рішення господарського суду Житомирської області від 22.04.2011р. у справі № 6/5007/9/11. З врахуванням викладеного, 07 жовтня 2013року позивач звернувся з новим позовом до суду про стягнення з відповідачки за Кредитним договору 1 039 085, 20 грн. (129 999, 40 доларів США) простроченого кредиту; 291 655, 54 грн. ( 36 488, 87 доларів США) процентів по кредиту; 3 275 196, 56 грн. ( 409 758,11 доларів США) пені за несвоєчасне погашення простроченого кредиту; 2 384 172,67 грн. ( 298 282, 58 доларів США ) пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом; 16 824, 63 грн. ( 2 104,92 долари США ) трьох процентів річних від суми простроченого кредиту; 27 093, 23 грн. ( 3 389, 62 долари США ) трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту. Розмір та склад позовних вимог визначено позивачем станом на 02.10.13року без врахування періоду стягнення процентів та пені за прострочення в їх сплаті, що охоплений рішенням господарського суду Житомирської області від 22.04.2011р. у справі № 6/5007/9/11. Згідно розрахунку позовних вимог , що наданий позивачем на вимоги протокольної ухвали суду від 24.12.13року склад та розмір позовних вимог є наступним: 1 039 085, 20 грн. (129 999, 40 доларів США) простроченого кредиту; 291 655, 54 грн. ( 36 488, 87 доларів США) процентів по кредиту; 79 397,50 грн. ( 9 933, 38 доларів США) пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 123 938, 92 грн. ( 15 505, 93 долари США) пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом; 16 824, 63 грн. (2 104,92 долари США) три проценти річних від суми простроченого кредиту; 27 093 ,23 грн. (3 389, 62 долари США) три проценти річних від суми прострочених процентів по кредиту. У клопотанні про долучення цього розрахунку до матеріалів справи зазначено, що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, тобто , на суму 7 034 027,85 грн., з якої лише пеня за період з 02.10.2012року по 02.10.2013року становить 5 659 369,24 грн. ( 708 040,69 доларів США) ( а с. 37). Судом встановлено, що за довіреністю № 290 від 27.09.13року на представника позивача Пономаренка О.В., яким підписане зазначене клопотання, останній не вправі подати заяву про зменшення розміру позовних вимог та відмовитися від позову. Фізична особа - підприємець [PERSON] та третя особа на її стороні до винесення рішення у справі участі в змагальному процесі не приймали, власних розрахунків позовних вимог не подавали , однак поданими до суду заявами просять застосувати позовну давність до тих позовних вимог, за якими строк її перебігу сплинув ( а с. 136 та 144). Дослідивши матеріали справи та надавши їх правову оцінку за правилами ст.ст. 4-3, 4-7 та 43 ГПК України, господарський суд дійшов до висновку позов задовольнити частково. Відповідно до частини 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. За змістом статей 346 та 348 ГК України банки здійснюють кредитування суб'єктів господарювання та контроль за виконанням умов кредитного договору, цільовим використанням, своєчасним і повним погашенням позички в порядку, встановленому законодавством. З врахуванням встановлених обставин у рішенні господарського суду Житомирської області від 22.04.2011р. у справі № 6/5007/9/11 та рішенні господарського суду м. Києва від 07.12.2010року у справі № 47/510, позивачем здійснено кредитування відповідачки як суб'єкта господарювання, а не як фізичну особу - позичальника у відносинах споживчого кредитування ( п.3.1 мотивувальної частини Рішення КСУ від 11.07.2013 № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013). Відповідно до викладеного, Кредитний договір має всі ознаки господарського договору, а тому, за приписами абз. 2 ч.1 ст. 193 ГК України, до його виконання застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. За визначенням Кредитного договору згідно ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України та ч.1 ст.1054 ЦК України позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 3 ст. 346 ГК України надання безвідсоткових кредитів суб'єктам господарювання забороняється, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до п.4.1 Кредитного договору відповідачка зобов'язана погасити в повному обсязі одержану суму кредиту за кредитною лінією не пізніше 19.03.2013р. шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок, вказаний у п.1.2 цього договору. Згідно п.4.2 Кредитного договору - сплатити банку нараховані проценти за користування кредитом до 10-го числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця, наступного за звітним, а також 19.03.2008р. або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення готівкових грошових коштів у касу банку або безготівкового перерахування зі свого поточного рахунку. Згідно ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України, ст. 174 ГК України та на підставі п.п. 4.1 та 4.2 Кредитного договору, у відповідачки виникло грошове зобов'язання сплатити (повернути) позивачу кредит, який вже з 20.03.13 року вважається простроченим та нараховані за користування кредитом проценти за період після 09.02.2011року. Грошовим, за змістом статей 524 , 533-535 , 622 ЦК України , є виражене в грошових одиницях ( національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( п.п.1.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.13року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" ( далі - Постанова № 14). З огляду на те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором чи проценти на банківський вклад (статті 1054, 1061 ЦК) в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти (аналогічна правова позиція викладена у постановах ВСУ: у справі №12/149 від 04.07.2011 року, у справі №55/440 від 27.03.2012 року) Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. З врахуванням викладеного , а також відповідно до ст. 530 , ст. 629, ч.1 ст. 1054 ЦК України та п. п. 4.1 та 4.2 Кредитного договору у позивача виникло право вимагати у відповідачки виконання грошового зобов'язання з повернення кредиту в сумі 1 039 085, 20 грн. , що в еквіваленті станом на 02.10.13року складає 129 999, 40 доларів США та процентів по кредиту в сумі 291 655, 54 грн. , що в еквіваленті станом на 02.10.13року складає 36 488, 87 доларів США. У зв'язку з порушенням відповідачкою домовленості щодо належного виконання грошового зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів, нарахування яких проведено згідно вимог чинного законодавства та умов Кредитного договору, порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявленому ним складі та розмірі. До вимог про стягнення кредиту та нарахованих процентів, передбачених статтею 1054 ЦК України , застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки ( ст. 257 названого Кодексу), оскільки в Кредитному договорі інше не передбачено. Правові наслідки порушення грошового зобов'язання передбачені, зокрема, приписами ст.ст. 549-552, 611,625 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання . Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено ст. ст. 229-232,234,343 ГК України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". З врахуванням присів ст. 549, ч.2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші , є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку ( якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства) , інфляційні нарахування , та проценти річних від простроченої суми основного боргу. З огляду на те, що ст. 625 ЦК України вміщено в розділ 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань , в тому числі, тих, що виникли з договору кредиту. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовується за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому кредитор вправі звернутися до боржника з позовом про стягнення як процентів, передбачених ст.ст. 1048, 1054, 1061 ЦК України , так і трьох процентів річних - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання ( п.6.2 Постанови № 14). Позивач, з посиланням на статтю 625 ЦК України заявив до стягнення три проценти річних від суми простроченого кредиту в сумі 16 824, 63 грн., що в еквіваленті станом на 02.10.13року складає 2 104,92 долари США та три проценти річних від суми прострочених процентів по кредиту в сумі 27 093 ,23 грн. , що в еквіваленті станом на 02.10.13року складає 3 389, 62 долари США. У зв'язку з порушенням відповідачкою грошового зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів, нарахування яких проведено згідно вимог чинного законодавства та умов Кредитного договору, позивач правомірно заявив до стягнення три проценти річних як на суму простроченого кредиту, так і на суму прострочених процентів за користування кредитом. Зазначені позовні вимоги підлягають судовому захисту у заявленому позивачем складі та розмірі. До вимог про стягнення сум процентів , передбачених статтею 625 ЦК України , застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки ( ст. 257 названого Кодексу), оскільки в Кредитному договорі інше не передбачено. У зв'язку з порушенням відповідачкою грошового зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів, нарахування яких проведено згідно вимог чинного законодавства та умов Кредитного договору, позивач застосував правові наслідки, визначені у п. 4 .5. Кредитного договору, про те, що у разі порушення строків (термінів) повернення кредиту та /або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплачувати банку пеню за кожний день прострочення у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості ( а с. 13 ). Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ч. 3 ст. 549 ЦК України). Пеня у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань визначена позивачем у твердій сумі на час подання позову і включена в ціну останнього , з якої сплачено судовий збір у встановленому законом розмірі. Відповідно до розрахунку позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентів за кредитом позивач вимагає стягнути з позивача пеню за період з 02.10.12 року по 02. 10.2013року в загальній сумі 5 659 369,24 грн. , виходячи із встановленого у п.4.5 Кредитного договору розміру пені за один день прострочення - 1,6%. З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок грунтується ( п.1.12 Постанови № 14). Так, за приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язано" та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період , за який сплачується пеня. Зі змісту вказаної правової норми випливає, що пеня обчислюється саме від суми простроченого платежу (незалежно від його валюти), а розмір стягнення пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Якщо в укладеному сторонами договорів зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки ( п.2.9 Постанови № 14). Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїх постановах від 24.10.2011 у справі № 25/187 та від 07.11.2011 у справі № 5002-2/5109-2010. Конституційний Суд України у п.1. резолютивної частини Рішення від 11.07.2013 № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013) наголосив, що в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов'язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці). З врахуванням викладеного, господарський суд не приймає до уваги розрахунок позивача, відповідно до якого пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентів за кредитом нарахована із розміру 1,6% ( п.4.5 Кредитного договору) за кожен день прострочення. За правилом ч. 6 ст. 232 ГК України період часу, за який нараховується пеня не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Умова п.4.5 Кредитного договору викладена таким чином, що період нарахування пені за прострочення повернення кредиту та нарахованих кожного місяця процентів повинен визначатися за правилами ч.6 ст. 232 ГК України ( п.2.5 Постанови № 14). При цьому, оскільки строк виконання кожного щомісячного зобов'язання зі сплати процентів згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку, перебіг нарахування пені щодо кожного щомісячного платежу починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане. Водночас у ч. 6 ст. 232 ГК України, передбачено, що законом або договором може бути передбачено інший період нарахування пені. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України ( судові палати у цивільних та господарських справах), викладеної у постанові від 06 листопада 2013 року, за загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання , не обмежується. Тобто пеня , як робить висновок ВСУ , це санкція , яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано . ЇЇ розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Як дійшов висновку ВСУ, стягнення неустойки ( пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду , а починається з дня ( місяця ), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою ( а с. 137-143). Відповідно до стаття 111 - 28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом. З врахуванням викладеного та на вимогу протокольної ухвали суду від 24.12.2013 року позивач розрахував пеню за період з 20.03.2013 року по 02.10.2013року за порушення відповідачкою зобов'язання з повернення кредиту в сумі 129 999, 40 доларів США , та яка становить 79 397, 50 грн. копійок, що у еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (02.10.2013р.) складає 9 933, 38 доларів США. За порушення відповідачкою зобов'язання зі сплати кожного щомісячного платежу процентів після 09.02.11року, позивач розрахував пеню окремо щодо кожного такого платежу. Загальний період нарахування пені для всіх щомісячних платежів процентів - з 10.02.11 року по 02.10.13року включно. Загальний розмір пені становить 123 938, 92 грн. , що у еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (02.10.2013р.) складає 15 505, 93 долари США . До вимог про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік ( п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України), оскільки в Кредитному договорі інше не передбачено. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню ( місяцю ) , за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця) , коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У розрахунку пені за кожний щомісячний платіж процентів є суми останньої, що нараховані за період з 10.02.11 року по 01.10.12року. Однак заяви відповідача та третьої особи про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення пені за прострочення у сплаті процентів за період з 10.02.11 року по 01.10.12року, що передує останнім 12 місяцям перед звернення кредитора до суду, задоволенню не підлягають в силу приписів частини 2 статті 264 ЦК України про те, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. З урахуванням статей 553 - 554 ЦК договір поруки укладається кредитором за зобов'язаннями, які забезпечуються порукою, і поручителем. Поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Пред'явлення позову до солідарних боржників є правом, а не обов'язком банку чи іншої фінансової установи (частина перша статті 543 ЦК). Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання ( п.4.4. Постанова Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів"). Судом встановлено, що третя особа у справі є поручителем відповідачки. Позивач ще у 2011 році звернувся з позовом до поручителя в порядку ЦПК України, як до фізичної особи. На дату винесення рішення суду у цій справі Корольовським районним судом м. Житомира позов банку про стягнення боргу за Кредитним договором по суті не вирішено. У ч. 3 ст. 264 ЦК України зазначено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Зазначену норму права слід розуміти так, що позовна давність переривається в день пред'явлення позову, а відновлює свій перебіг з моменту завершення судового провадження у справі, непов'язаного з вирішенням порушеного спору по суті, зокрема, у разі припинення провадження у справі. До тих же пір, доки провадження в справі продовжується, давність не спливає, але не тому, що вона перервана або зупинена, а з іншої причини: оскільки давністю обмежується час примусового здійснення порушеного права, вона не може спливати впродовж усього періоду, доки вчасно заявлена вимога перебуває на розгляді в суді. З врахуванням викладеного, пеня нарахована за період з 10.02.11 року по 01.10.12року підлягає стягненню за цим позовом на загальних підставах. Оскільки позивач наполягає на стягненні пені за період з 02.10.12 року по 02. 10.2013року в загальній сумі 5 659 369,24 грн. , виходячи із встановленого у п.4.5 Кредитного договору розміру пені за один день прострочення - 1,6% , господарський суд відмовляє у її стягненні в сумі, що перевищує 79 397, 50 грн. за прострочення повернення кредиту та 123 938, 92 грн. за прострочення сплати процентів. Відповідно до ст. 33 ГПК України позивачем доведено обгрунтованість заявлених позовних вимог до відповідачки , за винятком заявленого до стягнення розміру пені, у стягненні якого суд частково відмовляє. За приписами ч.2 ст. 49 ГПК України судовий збір у повному обсязі покладається на відповідачку як сторону, що винна у виникненні цього спору.

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити частково. 2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS]; адреса фактичного проживання; [ADDRESS]; ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, код ЄДРПОУ 14349442, МФО 321712, к/р 32008171201 в Головному управлінні Національного банку України по м. Києву та Київській області): - 1 039 085 ( один мільйон тридцять дев'ять тисяч вісімдесят п'ять) гривень 20 копійок, що у еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (02.10.2013р.) складає 129 999 ( сто двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) доларів 40 центів США - сума простроченої заборгованості за кредитом (основний борг); - 291 655 (двісті дев'яносто одна тисяча шістсот п'ятдесят п'ять) гривень 54 копійки, що у еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (02.10.2013р.) складає 36 488 (тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят вісім) доларів 87 центів США - сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту; - 79 397 ( сімдесят дев'ять тисяч триста дев'яносто сім) гривень 50 копійок, що у еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (02.10.2013р.) складає 9 933 (дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять три) доларів 38 центів США - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; - 123 938 ( сто двадцять три тисячі дев'ятсот тридцять вісім) гривень 92 копійки, що у еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (02.10.2013р.) складає 15 505 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот п'ять ) доларів 93 цента США - сума пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом; - 16 824 ( шістнадцять тисяч вісімсот двадцять чотири) гривні 63 копійки, що у еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (02.10.2013р.) складає 2 104,92 (дві тисячі сто чотири) доларів 92 цента США - сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту; - 27 093 ( двадцять сім тисяч дев'яносто три) гривні 23 копійки, що у еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (02.10.2013р.) складає 3 389 (три тисячі триста вісімдесят дев'ять ) доларів 62 цента США - сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту; - 68 820,00грн. судового збору. 3. Відмовити у стягненні 3 195 799,06 грн., що у еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (02.10.2013р.) складає 399 824 доларів 73 центів США пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 2 260 233,75 грн., що у еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку (02.10.2013р.) складає 282 776 доларів 65 центів США пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України. Повне рішення складено 31 грудня 2013року. Суддя Машевська О.П. Віддрукувати: 1 - у справу, 2 -4 сторонам спору та третій особі ( рек.)

Результат: partial