Вид судочинства: criminal
Суддя: Костенко С. М.
Дата ухвалення: 2025-01-03 00:00:00+02

Обставини справи:
21 червня 2022 приблизно о 13 годині перебуваючи у громадському місці, а саме за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності, 172, [PERSON] публічно заявляв присутнім, висловлювався на користь дій російської федерації в ході повномасштабної збройної агресії проти України та закликав громадян України до підтримки рішень та дій держави-агресора. Так, [PERSON] в ході робочих зустрічей з колегами під час робочого дня публічно заперечував доцільність прийнятих рішень політичним керівництвом України в ході протистояння збройним силам російської федерації, а саме доносив до одного зі своїх колег думку про те, що керівництво України має припинити бойові дії та піти на умови, висунуті російською федерацією, а саме віддати території України, на які претендує держава-агресор. Окрім цього, [PERSON] заперечував факт обстрілів російською федерацією цивільних об`єктів на території України тим самим, стверджуючи, що збройні сили рф здійснюють вогневий вплив тільки на військові об`єкти Збройних сил України. Крім цього, 24.06.2022 приблизно о 17 годині [PERSON] , перебуваючи у громадському місці, а саме за адресою: м. Житомир, вул. М. Грушевського, 105-А публічно заявляв присутнім, висловлювався на користь дій російської федерації в ході повномасштабної збройної агресії проти України та закликав громадян України до підтримки рішень та дій держави-агресора. Так, [PERSON] в ході розмови із сторонніми особами публічно заперечував доцільність прийнятих рішень політичним керівництвом України в ході протистояння збройним силам російської федерації, а саме доносив думку про те, що керівництво України має піти на компроміс з керівництвом держави-агресора російської федерації та керівництвом лнр/днр, а саме віддати території України, на які претендує держава-агресор. Крім того, [PERSON] , стверджував, що Україна, в подальшому, ніяк не зможе вплинути на хід бойових дій, ні військовими, ні дипломатичними шляхами, а тільки прийняттям умов, які висунуті керівництвом російської федерації. Таким чином, [PERSON] публічно заперечував здійснення збройної агресії з боку російської федерації по відношенню до України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, закликав до підтримки рішень та дій держави-агресора. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений [PERSON] вину не визнав та показав, що станом на 21.06.2022 працював інженером в ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)». 21.06.2022 перебував на роботі. Після 10 год. вийшов на обхід території до підстанції напруги. Побачив [PERSON], який розмовляв з іншими працівниками установи. Проходячи повз них, [PERSON] запитав «як там родичі з білорусії?», оскільки знав, що він має там рідню. Почали розмову, говорили, що гинуть люди, розповів про брата, який воює в ЗСУ. На емоціях сказав [PERSON], що загинув колега [PERSON] . Та почав висловлювати свою думку, що потрібно домовлятися з росією для того, щоб люди перестали гинути. Почав відходити, а [PERSON] почав кричати вслід «то що, треба їм віддати наші території?», на що не відповів, оскільки не бажав більше продовжувати діалог. Розмова між ними тривала близько 3 хв. Більше в той день [PERSON] не бачив. Не бачив чи був присутнім при їх розмові [PERSON] , стояли тільки двоє засуджених. Де був 24.06.2022 о 17 год. не пам`ятає. Особи [PERSON] та [PERSON] йому не відомі, останнього вперше побачив під час досудового розслідування на очній ставці. Заперечив, що 24.06.2022 з ними зустрічався і будь-яких розмов з ними ніколи не мав, вважає, що працівники СБУ все сфабрикували. Також показав, що [PERSON] називав його сепаратистом, однак не звертав на це увагу, йому було це не приємно, але в полеміку з ним не вступав. Також [PERSON] постійно робив йому зауваження з приводу його мовлення російською мовою. Зазначив, що не має родичів в росії, має брата, який з 2022 пішов добровольцем в ЗСУ. Також ствердив, що ніколи не виправдовував агресію росії проти України. Вина обвинуваченого [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення доведена безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами. Свідок [PERSON] показав, що знає обвинуваченого близько двох років, разом працювали в ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)». В червні 2022, можливо 22 чи 26, точної дати не пам`ятає, близько 12-13 год., став свідком розмови [PERSON] зі [PERSON] , які стояли на східцях центрального входу до адміністративної будівлі установи, а він стояв на відстані 6 метрів від них. Тема розмови між ними була про політичну ситуацію в країні, яка склалася на фоні війни. Розмовляли вони голосно, тому зміст розмови було добре чути, і це привертало увагу. [PERSON] стверджував, що «ми не потягнемо»,що потрібно «йти на умови країни-агресора, міста Донецьк та Луганськ треба віддавати, оскільки користі від цих територій не маємо». Сам особисто в розмову не втручався, лише слухав. Про те що, [PERSON] має такі політичні погляди, йому відомо саме з цієї розмови. До цього часу нічого такого від нього не чув, лише знав що він мав родичів в росії. Самого початку розмови не чув, коли вийшов, [PERSON] і [PERSON] вже розмовляли. В цілому розмова тривала до десяти хвилин. Після чого сів до авто та поїхав, вони ще залишилися та розмовляли, але не так жваво. [PERSON] стверджував, що ми маємо боротися, а [PERSON] мав зовсім протилежну думку, наполягав на тому, що потрібно віддати території. Зазначив, що повз проходили перехожі і могли чути розмову, оскільки вона була голосною. Зазначив, що підстав обмовляти [PERSON] він не має і дав покази суду з приводу тих фактів, які сприймав особисто. Свідок [PERSON] показав, що знає обвинуваченого близько трьох років, разом працювали в ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)», відносини були нормальні. 21.06.2022 близько 13 год. зустрівся із [PERSON] , з яким разом вийшли з адмінбудівлі на вулицю, де на сходах між ними відбулася розмова, яка була на підвищених тонах і тривала близько 5 хвилин. Зазначив, що на той час Збройні Сили України пішли в контрнаступ в напрямку Херсону, а [PERSON] стверджував, що для того щоб перестали гинути люди, треба сідати за стіл переговорів і домовлятися про мир. А тому запитав, «то що віддавати Луганську, Донецьку та інші області?», [PERSON] відповів «а що робити», тобто приймати умови висунуті державою-агресора. Він у свою чергу повідомив [PERSON] , що якщо віддати окуповані території, то загарбники підуть далі, і завтра будуть під Житомиром . Однак [PERSON] стояв на своєму і продовжував стверджувати, що це все потрібно закінчувати, повідомив, що у нього воює брат, який теж може загинути. Такі твердження [PERSON] його боляче зачепили, оскільки напередодні в Очакові, де у військовому училищі навчається його син, через бомбардування рф, з 150 курсантів загинуло 10, а тому попередив [PERSON] щоб той припиняв вести такі розмови. Також [PERSON] повідомляв, що у нього брат працює в державній думі російської федерації, а тому запитав чи він часом не сепаратист. Під час їх розмови поруч проходили перехожі, деякі стояли в стороні, які могли чути зміст їх розмови. Свідок [PERSON] показав, що з обвинуваченим до події знайомий не був. 24.06.2022 отримав зарплату, мав на меті здійснити покупки, зустрівся з товаришем [PERSON] . Здійснивши покупки йшли по вул. М. Грушевського, зі сторони Глобала . Близько 16-17 години зайшли у двір щоб перекусити та навчити [PERSON] грі покер. Перекусили, спілкувалися, читали новини, емоційно та голосно обговорювали новини з фронту. В цей час до них підійшов невідомий чоловік, який взяв за плечі [PERSON] і назвав ім`я [PERSON] , а коли той повернувся, чоловік сказав, що обізнався. Чоловік почав розпитувати, про що вони спілкуються, запитав чи вони з Донецька або Луганська, та що знають про обстріли, а також чоловік представився назвавши своє прізвище [PERSON] . На їх твердження про те, що росія обстрілює мирне населення, почав стверджувати, що це все не так. Що російські війська обстрілюють лише військові об`єкти, а не цивільні. Між ними та [PERSON] почалася суперечка, оскільки не були згодні з твердженнями. [PERSON] стверджував, що навіщо наші люди гинуть, якщо можна віддати території росії, що це Америка провокує обстріли цивільних об`єктів на території України. [PERSON] повідомив, що черпає інформацію зі своїх джерел, що має брата в росії, з яким спілкується. Почувши такі слова він зрозумів, що [PERSON] має проросійську позицію. Також зазначив, що [PERSON] розмовляв лише російською мовою і у своїх ствердженнях був емоційним, запевняв «що ми в руках Америки, та провокації йдуть саме від неї, тому і стріляють по цивільних». Повз них проходили перехожі, які не зупинялися, але розмову чули бо була голосною. Після цього [PERSON] пішов. Оскільки це був вихідний день, вирішив звернутися в понеділок в СБУ, що і зробив. Ствердив, що [PERSON] не обмовляє та надав суду правдиві покази В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, 24.06.2022 біля 17 год. зустрівся з товаришем [PERSON] біля [PERSON] , а потім пішли у двір по вул. М. Грушевського, де їли пиріжки, грали в покер та обговорювали новини про війну. Позаду до нього підійшов чоловік, який почав хлопати його по плечу та називати [PERSON] . На що повідомив, що його звати [PERSON] а не [PERSON] . Чоловік зрозумів, що обізнався. Їх розмова привернула увагу цього чоловіка, почав запитувати, що ми обговорюємо, відповіли, що про обстріли, що росія обстрілює цивільні об`єкти. Чоловік назвав своє прізвище, що працює в колонії і почав заперечувати, говорячи, що вони нічого не розуміють. [PERSON] повідомив, що має багато джерел інформації, що в нього брат живе в росії, з яким спілкується. Почав запевняти, що це Америка заправляє нашою країною, а Україна сама обстрілює свої об`єкти, щоб підставити росію. Що єдиним правильним рішенням піти на поступки перед росією, віддати окуповані території, щоб більше не гинули хлопці. В цілому розмова тривала близько 15 хвилин, після чого вони пішли. [PERSON] спілкувався російською мовою. Розмова відбувалася між [PERSON] і [PERSON] , а він був слухачем. [PERSON] в розмові стояв на захисті та підтримці України, акцентував увагу, що бомбили ліцей [NUMBER] в Житомирі, який не є військовий об`єктом, говорив про окуповані міста, а [PERSON] стояв на своєму, що росію підставляють, що Україна сама бомбить себе і цим всім заправляє Америка . [PERSON] запропонував піти в СБУ написати заяву, але він його не підтримав. Йому відомо, що [PERSON] звернувся до СБУ, після чого його також викликали для допиту. Ствердив, що чоловік, який підходив до них та обвинувачений, це одна та сама особа. 05.07.2022 внесено відомості в ЄРДР з правовою кваліфікацією за ст. 111-1 ч.1 КК України по факту заперечення 21.06.2022 та 24.06.2022 [PERSON] здійснення збройної агресії проти України, публічного закликання до підтримки рішень та дій держави-агресора (т.1 а.с.79). Рапортом про виявлене кримінальне правопорушення оперуповноваженого 2 сектору 1 відділу ГВ ЗНД [INFO] [PERSON] від 04.07.2022, з якого вбачається, що управлінням [INFO] у встановленому законом порядку отримані фактичні дані, що свідчать про наявність в діях [PERSON] ознак вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 111-1 КК України, яка полягала в публічному висловлюванні на користь рф, в ході повномасштабної збройної агресії проти України та закликів громадян України до підтримки рішень та дій держави - агресора (т.1 а.с.80). Суд критично оцінює доводи обвинуваченого [PERSON] і розцінює їх як намагання уникнути кримінальної відповідальності також у зв`язку з наступним. Так, вина обвинуваченого доведена послідовними та незмінними показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, свідки [PERSON] і [PERSON] показали, що обвинувачений заперечував доцільність прийнятих рішень політичним керівництвом України у протистоянні збройним силам рф, висловлював, що необхідно піти на умови рф, віддати окуповані території. При цьому, під час допиту [PERSON] зазначив, що [PERSON] дає більш правдиві покази. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] підійшов до них помилившись в особі [PERSON] , вважаючи його знайомим на ім`я [PERSON] та в послідуючому сам долучився до спілкування. Під час якого заперечував доцільність прийнятих рішень керівництвом України, доносив думку, що України має піти на уступки рф, днр/лнр, віддати території, на які претендує держава-аргесора, стверджуючи, що Україна не зможе вплинути на хід бойових дій, а тільки шляхом прийняття умов рф. Під час допиту вказаних свідків судом, останні були попереджені про кримінальну відповідальність та приведені до присяги. Доказів про те, що свідки обмовляють [PERSON] суду не надано, які і не здобуто під час судового розгляду. Свідки [PERSON] та [PERSON] мали нормальні взаємовідносини з [PERSON] , що підтвердив останній. При цьому, [PERSON] показав, що свідок [PERSON] давав правдиві покази. Суд відкидає твердження сторони захисту про визнання недопустимими доказами показання свідків [PERSON] та [PERSON] . Як було зазначено вище, допит свідків судом проведено у відповідності до вимог ст.ст. 352,353 КПК України, зокрема попереджено про кримінальну відповідальність та приведено до присяги. Деякі розбіжності в їх показах, зумовлені особистим сприйняттям кожним із них цих подій, значним проміжком часу, який сплинув з моменту вчинення кримінального правопорушення, а тому це не дає підстави для визнання показань вказаних осіб недостовірними, оскільки вони є логічними та послідовними. Є припущенням доводи сторони захисту про те, що свідок [PERSON] діяв на угоду працівникам СБУ для штучного створення доказів, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження, а участь останнього в якості понятого чи свідка в інших кримінальних провадженнях також не впливає на правдивість його показань в суді. Згідно аналізу роздрківки телефонних з`єднань мобільного оператора, отриманого за клопотанням сторони захисту, підтверджено, що 24.06.2022 [PERSON] перебував в межах базової станції, яка охоплює місце вчинення кримінального правопорушення та спростовує доводи обвинуваченого щодо його вдсутності. Під час судового розгляду за клопотанням сторони захисту судом допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначені свідки не були очевидцями подій, а лише охарактеризували [PERSON] , як особу яка має проукраїнські погляди. Суд критично оцінює покази вказаних свідків, які не були безпосередніми очевидцями подій 21.06.2022 та 24.06.2022, їх покази є суто суб`єктивними. При цьому, свідок [PERSON] є сватом [PERSON] , а свідок [PERSON] сином, які в будь-який спосіб намагаються применшити вину обвинуваченого. Щодо доводів сторони захисту про відсутність підстав для початку проведення досудового розслідування та порушення порядку внесення відомостей до ЄРДР, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 5 ст. 214 КПК України до ЄРДР вносяться відомості про: дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; інші обставини, передбачені положенням про ЄРДР. У відповідності до ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Разом з тим, слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Норми ст. 214 КПК України тісно пов`язані з ч. 1 ст. 2 КК України, і тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Відповідно до ч. 4 цієї статті досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, Положення про який, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Частиною 5 ст. 214 КПК України передбачено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (пункти 4-5). Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах aбo повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що 04.07.2022 оперуповноважений [INFO] звернувся до начальника [INFO] з рапортом про вчинення кримінального правопорушення, а саме про публічне заперечення [PERSON] здійснення збройної агресії рф проти України, заклик громадян України до підтримки рішень та дій держави-агресора. У зв`язку з цим, 05.07.2022 внесено відомості до ЄРДР. Фактично рапорт працівника УСБУ є заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якому зазначено конкретні відомості про вчинення протиправних дій, що були достатніми для внесення відомостей до ЄРДР. З огляду на наведене, твердження сторони захисту про безпідставне внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, суд відкидає. Доводи сторони захисту про проведення досудового розслідування неуповноваженим органом, суд відкидає з наступних підстав. Підслідність кримінальних проваджень визначається виключно кримінальним процесуальним законом, а саме ст. 216 КПК України. Так, за змістом ч. 1 ст. 216 КПК України слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування, а тому уповноваженими на здійснення досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні є виключно слідчі органи Національної поліції. Відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Згідно з ч. 5 ст. 36 КПК України Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування. За висновком про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 травня 2021року в справі № 640/5023/19 (провадження №51-2917кмо20), змістом ч. 5 ст. 36, статей 86, 87, 110, 214, 216 КПК України визначається належна правова процедура реалізації Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК України, яка містить такі елементи: а) належний суб`єкт (Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники); б) оцінка досудового розслідування як неефективного; в) відображення такої оцінки у відповідному процесуальному рішенні постанові; г)вмотивованість такої постанови. Обов`язковою передумовою реалізації Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК України, є оцінка досудового розслідування органом досудового розслідування, встановленим ст. 216 КПК України, як неефективного та відображення такої оцінки у постанові з наведенням відповідного мотивування. Наявність відповідних відомостей, які стосуються конкретного кримінального провадження, щодо його неефективності відповідним прокурором може бути встановлено на будь-якому етапі досудового розслідування, в тому числі й на його початку, та бути підставами для прийняття рішення в порядку і відповідно до вимог ч. 5 ст. 36 КПК України. У кожному конкретному випадку наявність таких підстав має бути обґрунтована у відповідному процесуальному рішенні постанові Генерального прокурора, керівника обласної прокуратури, їх перших заступників та заступників про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, яка має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, у тому числі бути вмотивованою, надавати обґрунтоване пояснення щодо фактичних та юридичних підстав прийнятого рішення. Постанова про доручення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, її обґрунтування та вмотивування має бути предметом дослідження суду в кожному кримінальному провадженні, яке здійснюється з урахуванням його конкретних обставин. Результати такого дослідження утворюють підстави для подальшої оцінки отриманих у результаті проведеного досудового розслідування доказів з точки зору допустимості. В даному кримінальному провадженні 05.07.2022 внесено відомості до ЄРДР за № 22022060000000125по факту того, що [PERSON] перебуваючи у публічних місцях, публічно заперечував здійснення збройної агресії рф проти України та закликав громадян України до підтримки рішень та дій держави-агресора, з правовою кваліфікацією за ст.111-1 ч.1 КК України. Орган досудового розслідування: підрозділ дізнання Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області. Постановою першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури від 12.07.2022 здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 22022060000000125, доручено іншому органу досудового розслідування у зв`язку з його неефективністю. Вказана постанова заступника керівника обласної прокуратури належно вмотивована, оскільки містить обґрунтоване пояснення, що з часу реєстрації кримінального провадження не проведено жодної слідчої (розшукової) чи процесуальної дії, що перешкоджає належному і своєчасному виконанню завдань кримінального провадження, визначеного ст. 2 КПК України. Отже постанова заступника керівника Житомирської обласної прокуратури від 12.07.2022 відповідає вимогам ч. 5 ст. 36 КПК України, а подальше досудове розслідування доручено слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу без порушення правил підслідності, визначених ст. 216 КПК України. Є безпідставними твердження сторони захисту про порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування по епізоду, вчиненого 24.06.2022, без внесення відомостей до ЄРДР, виходячи з наступного. Колаборацизм, поміж іншого є публічним запереченням збройної агресії проти України, окупації території України, заклики до підтримки дій держави-агресора та його окупаційної адміністрації, заклики співпрацювати з державою-агресором та її уповноваженими органами, а також невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України. Повторення таких двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним злочинним умислом, означає, що до вчинення першого з низки тотожних діянь особа усвідомлює, що для реалізації її злочинного наміру необхідно вчинити декілька таких діянь, кожне з яких спрямоване на реалізацію цього наміру, а саме донести єдину свою думку, що утворює суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, якомога більшій кількості осіб, таким чином налаштувати громадян України до підтримки рішень та дій держави-агресора. Вказане становить собою триваюче правопорушення, що характеризується продовжуваним елементом одиничного (єдиного) кримінального правопорушення і окремим (самостійним) правопорушенням щодо будь-якого з цих діянь бути не може. Положення ст. 214 КПК України не містять вимог про внесення до ЄРДР за окремим порядковим номером відомостей про вчинення кожного із тих діянь, що охоплюються єдиним умислом особи і передбачені відповідно диспозицією як альтернативні форми виявлення суспільно-небезпечного діяння, а за правилами кваліфікації кваліфікуються за ст. 111-1 КК України, як такі, що не утворюють повторності кримінальних правопорушень. Враховуючи характер злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України, окремі епізоди можуть не утворювати окремого злочину, а становлять продовження дій у значенні ст. 111-1 КК України. В такому випадку нові епізоди під час триваючого розслідування цього злочину не обов`язково вимагають внесення нового запису до ЄРДР. Суд критично оцінює твердження обвинуваченого та його захисника про те, що [PERSON] як громадянин України має право на свою думку та її висловлювання. Згідно Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вираження своїх поглядів і переконань. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Отже право на свободу думки і слова не є абсолютним, якщо воно суперечить інтересах національної безпеки та територіальної цілісності України. Судом встановлено, що публічні заперечення [PERSON] здійснення збройної агресії проти України та утвердження тимчасової окупації частини території України, публічні заклики до підтримки рішень держави-агресора, є запереченням того, що Україна є суверенною і незалежною державою, порушують суверенітет України та в розумінні ст. 34 Конституції України суперечать інтересам національної безпеки та територіальної цілісності України. Твердження сторони захисту щодо неконституційності ст. 111-1 КК України, безглуздості формулювання в кримінальному кодексі як «публічне заперечення здійснення збройної агресії проти України, встановлення тимчасової окупації часини території України», суд відкидає, оскільки такі твердження суперечать Конституції України та Кримінальному Закону. Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченого доведеною повністю та кваліфікує його умисні дії за ст. 111-1 ч.1 КК України, які виразились у публічному запереченні громадянином України здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України та публічних закликах громадянином України до підтримки рішень та дій держави-агресора. Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно з ч.2 ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання [PERSON] , судом не встановлено. При цьому суд враховує, що обвинувачений [PERSON] раніше не судимий, не перебуває на спеціалізованих обліках, характеризується посередньо. З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд обирає йому покарання в межах санкції статті. Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні. Підстав для обрання запобіжного заходу не вбачається.

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-1 ч.1 КК України і призначити йому покарання за цим законом у виді 10 (десяти) років позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування. Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору. Суддя [PERSON]

Результат: guilty