Вид судочинства: commercial
Суддя: Усата В.В.
Дата ухвалення: 2026-01-09 00:00:00+02

Обставини справи:
Тернопільське обласне відділення фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернулося до Господарського суду Тернопільської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ортсабо-"СЦР" про стягнення 43 454,84 грн пені. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором щодо забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) (протезно-ортопедичними виробами (протезами верхніх та нижніх кінцівок, ортезами на хребет, ортезами на верхні кінцівки (крім компресійних рукавів та нижніх кінцівки), допоміжними засобами для особистого догляду та захисту (крім подушок протипролежневих) №14032334/2/23/630 від 18.12.2023 в частині своєчасного забезпечення осіб з інвалідністю допоміжними засобами реабілітації у строки, визначені у договорі, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом щодо стягнення з відповідача пені. Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 30.09.2025 передано матеріали справи №921/571/25 за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ортсабо-"СЦР", про стягнення 43 454,84 грн пені, за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Харківської області (майдан Свободи, 5/1, Харків, Харківська область, 61000). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2025, для розгляду справи № 921/571/25 призначено суддю Усату В.В. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.10.2025 позовну заяву Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (вх. № 921/571/25) залишено без руху. Встановлено позивачу на усунення недоліків позовної заяви десятиденний строк з дня вручення ухвали шляхом подання до суду: відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у позивача та відповідача; зазначення вірної назви та адреси відповідача; надання доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами листом з описом вкладення; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; зазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. 05.11.2025 через систему Електронний суд представником позивача подано заяву про усунення недоліків за вх. № 25772 разом з виправленою позовною заявою з урахуванням вимог ухвали від 27.10.2025, а також з відомостями про електронні кабінети, зазначенням вірної адреси відповідача, зазначенням щодо наявності у позивача доказів, зазначенням попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, доказами направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами. Ухвалою Господарського суду Харківської області 10.11.2025 прийнято позовну заяву (з уточненнями) до розгляду та відкрито провадження у справі № 921/571/25. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами. Однак, відповідач своїм правом, наданим відповідно до ст.251 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на позов не надав. Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 10.11.2025 направлена судом на адресу відповідача, яка збігається із адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як місцезнаходження відповідача. Проте, вказана ухвала була повернута на адресу суду. Згідно роздруківки трекінгу з офіційного сайту АТ «Укрпошта» поштове відправлення повернуто «За закінченням терміну зберігання». Разом з цим, суд звертає увагу, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17. Крім того, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах. Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу. Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила). Так, для отримання поштових відправлень особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил). Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу. Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення. Відсутність відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду. Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень"). Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua). В той же час, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне. Як вказує позивач, між Тернопільським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю в особі керівника, [PERSON] яка діє на підставі Положення (надалі Позивач), з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ортсабо-«СЦР» в особі директора, [PERSON] , який діє на підставі Статуту, (надалі Відповідач), з другої сторони, що разом надалі іменуються Сторони, укладено Договір №14032334/2/23/630 від 18.12.2023 року щодо забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) (протезно-ортопедичними виробами (протезами верхніх та нижніх кінцівок, ортезами на хребет, ортезами на верхні кінцівки (крім компресійних рукавів) та нижні кінцівки), допоміжними засобами для особистого догляду та захисту (крім подушок протипролежневих) (надалі Договір), згідно якого відповідач взяв на себе зобов`язання забезпечити особу з інвалідністю [PERSON] згідно переліку допоміжними засобами реабілітації (протезно-ортопедичними виробами нижніх кінцівок) зазначених у Додатку №1 до Договору (надалі ДЗР), в терміни, встановлені порядком, а позивач зобов`язується відшкодувати кошти для фактичного забезпечення особи з інвалідністю допоміжними засобами реабілітації шляхом безготівкового перерахунку на реквізити підприємства. Загальна ціна договору становить 1958150,19 грн. (один мільйон дев`ятсот п`ятдесят вісім тисяч сто п`ятдесят гривень 19 копійок) без ПДВ. Забезпечення ДЗР відбувається на підставі укладеного договору, і на підставі постанови Кабінету Міністрів України №321 від 05 квітня 2012 року «Про затвердження Порядку забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані такі засоби, їх переліку» та наказу Міністерства соціальної політики України від 20 січня 2015 року №37 «Про затвердження порядків визначення функціональних можливостей інваліда, дитини-інваліда, іншої особи» (надалі Постанова №321). Відшкодування шляхом безготівкового перерахунку здійснюється на підставі актів прийому-передачі робіт (надання послуг), підписаних керівником підприємства до яких додається: - Витяг з реєстру про видані особам з інвалідністю ДЗР за формою, затвердженою Мінсоцполітики; - Рахунок підприємства на оплату. Згідно п.п 6 п.1 розділу ІІІ Договору підприємство зобов`язане дотримуватись строків виготовлення ДЗР встановлених порядком . Згідно п.п 8 п.1 розділу ІІІ Договору підприємство зобов`язане дотримуватись вимог порядку при забезпеченні та видачі готових ДЗР особі з інвалідністю. Позивач вказує, що на виконання договірних зобов`язань в частині оплати позивач здійснив безготівковий перерахунок у повній сумі на платіжні реквізити відповідача. Відповідно до своїх зобов`язань відповідач повинен був забезпечити ДЗР осіб з інвалідністю згідно переліку. Позивач звертає увагу, що частиною 7 пункту 39 Постанови №321 визначено, що забезпечення засобами реабілітації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, іншої особи здійснюється суб`єктом господарювання не пізніше ніж через 45 робочих днів з дати укладання договору між територіальним відділенням Фонду та суб`єктом господарювання, у межах створених попередніх замовлень. Датою укладання договору є 18.12.2023 року, тобто, відповідач повинен був виконати договірні зобов`язання укладеного договору протягом 45 робочих днів. Строк виконання зобов`язань згідно договору №14032334/2/23/630 завершився 16.02.2024 року. Згідно акту приймання-передачі робіт (надання послуг) №14032334/2/23/630 від 15.03.2024р. відповідач забезпечив особу з інвалідністю [PERSON] допоміжним засобом реабілітації лише 14.03.2024 року, тобто через 64 робочих дні з дати підписання договору. Кількість днів у період з наступного дня після закінчення строку виконання договірних зобов`язань, а саме з 17.02.2024 року по 14.03.2024 року включно складає 27 днів. Згідно п. 1 розділу VI «Відповідальність сторін» за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України. Відповідно до п.3 розділу VI «Відповідальність сторін» договору, за порушення підприємством строків виконання зобов`язань за цим Договором відділення Фонду стягує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі десяти відсотків зазначеної вартості. На підставі вказаного позивач здійснив розрахунок пені за невиконання договірних зобов`язань в частині термінів забезпечення особи з інвалідністю ДЗР. За розрахунком позивача сума пені склала 43454,84 грн. Позивач вказує, що факт порушення договірних зобов`язань було виявлено лише у січні 2025 року, внаслідок проведення аналізу виконання суб`єктами господарювання вимог щодо строків виконання зобов`язань на забезпечення допоміжними засобами реабілітації на виконання листа Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю №08/13-37/11-01. Про порушення було повідомлено відповідача листом №41/05-10 від 14.01.2025р. Відповідач надав лист-відповідь № 02/01-25 від 25 лютого 2025р. у якому зазначив, що із пацієнтом було проведено роботу в декілька етапів, які займають довготривалий час, вказав, що робота проходила добре, оскільки пацієнт засвоїв ходьбу на протезах, також було зазначено, що головною метою є забезпечення пацієнта якісними протезами, однак щодо сплати пені за прострочення строків у листі не йшлось. Позивач надіслав відповідачу претензію №235/04-104 від 21.03.2025 року на суму 43454,84 грн. за невчасне виконання договірних зобов`язань Як стверджує позивач, забезпечення пацієнта якісними протезами є обов`язком відповідача, разом з тим, забезпечення має відбуватись у строки згідно встановленого порядку у Постанові Кабінету Міністрів України №321 від 05 квітня 2012 року, це також один із найголовніших обов`язків відповідача як суб`єкта господарювання згідно укладеного договору. За нормами ч. 9 ст. 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» порядок та умови забезпечення осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю лікарськими, допоміжними засобами реабілітації, виробами медичного призначення, санаторно-курортними путівками, автомобілями, а також переліки допоміжних засобів реабілітації і виробів медичного призначення визначає Кабінет Міністрів України. Позивач також вказує, що сплати відповідачем розрахованої пені так і не відбулось, жодних причин, жодних пояснень щодо цього відповідач не надав. При цьому позивач зауважує, що Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю є державною установою, і Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю фінансується виключно з державного бюджету, тому несплата пені завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити особам з інвалідністю, у тому числі військовослужбовцям, які отримали каліцтва, захворювання при захисті Батьківщини і дітям з інвалідністю, необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом, в якому позивач просить стягнути з відповідача пеню за невиконання договірних зобов`язань в частині термінів забезпечення осіб з інвалідністю допоміжними засобами реабілітації у розмірі 43 454,84 грн. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 525, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України). Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що між сторонами укладено Договір №14032334/2/23/630 від 18.12.2023 року щодо забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) (протезно-ортопедичними виробами (протезами верхніх та нижніх кінцівок, ортезами на хребет, ортезами на верхні кінцівки (крім компресійних рукавів) та нижні кінцівки), допоміжними засобами для особистого догляду та захисту (крім подушок протипролежневих). За вказаним договором, відповідач взяв на себе зобов`язання забезпечити особу з інвалідністю [PERSON] згідно переліку допоміжними засобами реабілітації (протезно-ортопедичними виробами нижніх кінцівок) зазначених у Додатку №1 до Договору. Пунктом 2 розділу І Договору передбачено, що забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших осіб ДЗР здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2012 року №321 "Про затвердження Порядку забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані такі засоби" (зі змінами) (далі - Порядок) та наказу Міністерства соціальної політики України від 20 січня 2015 року №37 «Про затвердження Порядків визначення функціональних можливостей інваліда, дитини-інваліда, іншої особи" (далі Наказ № 37). Відповідно до абз.14 п.39 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2012 року №321, забезпечення особи засобами реабілітації здійснюється суб`єктом господарювання не пізніше ніж через 45 робочих днів з дати укладення договору між територіальним відділенням Фонду та суб`єктом господарювання у межах створених попередніх замовлень. Згідно п.п 6 та п.п. 8 п.1 розділу ІІІ Договору підприємство зобов`язане дотримуватись строків виготовлення ДЗР встановлених Порядком; підприємство зобов`язане дотримуватись вимог Порядку при забезпеченні та видачі готових ДЗР особі з інвалідністю. Так, датою укладання договору є 18.12.2023 року. Забезпечення особи засобами реабілітації відповідачем мало бути здійснено не пізніше ніж через 45 робочих днів з дати укладання договору, тобто до 16.02.2024 року. Разом з цим, згідно Акту приймання-передачі робіт (надання послуг) №14032334/2/23/630 від 15.03.2024р. відповідач забезпечив особу з інвалідністю [PERSON] допоміжним засобом реабілітації лише 14.03.2024 року, тобто через 64 робочих дні з дати підписання договору. А отже, в порушення умов договору, відповідачем надано послуги з простроченням строків, встановлених абз.14 п.39 Порядку. Викладені позивачем в позові обставини відповідачем не спростовано. Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно положень статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.3 розділу VI «Відповідальність сторін» договору, за порушення підприємством строків виконання зобов`язань за цим Договором відділення Фонду стягує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі десяти відсотків зазначеної вартості. В даному випадку, за порушення строків виконання зобов`язань за договором, позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 43 454,84 грн. за період 17.02.2024-14.03.2024. Перевіривши надані позивачем розрахунки за допомогою калькулятору ЛІГА:ЗАКОН, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 43 336,11 грн, оскільки в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та не суперечать вимогам чинного законодавства. В частині стягнення пені у розмірі 118,73 грн. суд вважає за необхідне відмовити. Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим судовий збір покладається на відповідача у розмірі 2415,78 грн. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
Позов задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРТСАБО СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ЦЕНТР РЕАБІЛІТАЦІЇ» (проспект Героїв Харкова (Московський), буд. 197, м. Харків, 61037; код ЄДРПОУ 33206212) на користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (вул. Грушевського, буд. 8, м. Тернопіль, 46021; код ЄДРПОУ 14032334; МФО: 820172; Банк: ДЕРЖАВНА КАЗНАЧЕЙСЬКА СЛУЖБА УКРАЇНИ, М.КИЇВ; р/р:UA218201720343120005000011970) пеню за невиконання договірних зобов`язань в частині термінів забезпечення осіб з інвалідністю допоміжними засобами реабілітації у розмірі 43 336,11 грн.; витрати зі сплати судового збору у розмірі 2415,78 грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. В частині позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 118,73 грн. відмовити. Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України,

Результат: partial