Вид судочинства: administrative
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2020-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду звернувся з вищевказаним позовом позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області №1 о/с від 02.01.2018 його звільнено з 09.01.2019 зі служби в поліції за власним бажанням. Вислуга років на 09 січня 2019 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складає 14 років 04 місяці 25 днів. 29.01.2019 року на особистий рахунок позивача було зараховано суми в розмірі 26573,88 грн., яку зазначено як одноразову грошову допомогу при звільненні та 2397,79 грн., як грошове утримання за січень 2019 року. Позивач звернувся до суду з даного приводу. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду позов задоволено частково, стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області компенсації за 24 дні невикористаної відпустки за 2017 рік у сумі 6166,53 грн. та 39 днів невикористаної відпустки у 2018 році в сумі 10020, 61 грн. Суд відмовив позивачу в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку за період з 10 січня 2019 року, обґрунтовуючи своє рішення передчасністю заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та зауважив про те, що похивач не позбавлений права звернутись до суду за стягненням середнього заробітку після проведення ним остаточного розрахунку (виплати компенсації за невикористану частину відпустки). Зазначене рішення Донецького окружного адміністративного суду набрало законної сили. 22.08.2019 року відповідачем на його особистий рахунок зараховано грошову суму в розмірі 16187,14 грн. з позначкою компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 2017-2018 роки. таким чином, позивач в пощовній заяві вказує, що загальний строк затримки несвоєчасного розрахунку при звільненні склав 224 дні за період з 10 січня 2019 року по 22 серпня 2019 року. Виходячи з викладеного, позивач вважає, що невиплата всіх сум, що йому належать, є триваючим правопорушенням, він міг визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, тобто 22.08.2019 року. Вважає, що з відповідача необхідно стягнути на його користь середню заробітну платню за весь час затримки повного розрахунку за період з 10 січня 2019 року по 22 серпня 2019 року (загальна кількість днів - 224) в розмірі 224 дн. х 533,36 грн. = 119472,64грн. Ухвалою суду від 09 вересня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження (у письмовому провадженні без повідомлення сторін). Ухвалою суду від 09 жовтня 2019 року вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження; замінено засідання для розгляду справи підготовчим засіданням; призначено підготовче засідання на 07.11.2019 року о 10:00 год. Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року продовжено підготовче засідання на тридцять днів; відкладено підготовче засідання на 06.12.2019 року о 12:30 год. Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року закрито підготовче провадження по справі; призначено судовий розгляд по суті на 11:30 год. 02 січня 2020 року. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач проходив службу в поліції з 07 листопада 2015 року. Наказом ГУНП в Донецькій області від 02.01.2019 року №1 о/с позивач звільнений зі служби за власним бажанням. При звільненні позивачу було сплачено одноразову грошову допомогу за 9 відпрацьованих днів січня, не сплачено компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2017-2018 роки. Зазначив, що на момент звільнення позивача з органів поліції 09.01.2019 у Головного управління не було встановленого законодавчими спеціальними нормами обов`язку нараховувати та сплачувати позивачу компенсацію за дні невикористаної відпустки у 2017, 2018 роках. Вважає, що здійснення Головним управлінням всіх належних заходів в межах, передбачених законодавством та компетенцією повністю виключає вину щодо невиплати належних звільненому працівникові сум, що в свою чергу, виключає застосування відповідальності. Крім того, вказав, що зазначений позивачем день фактичного розрахунку 22.08.2019 не може бути включений до до періоду виплати середнього заробітку, оскільки ст.117 КЗпП України передбачає здійснення виплати середнього заробітку по день фактичного розрахунку. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Сторони до судового засідання не з`явились, про час, місце, дату розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача просив суд розглянути справу за їх відсутності. Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Враховуючи неприбуття в судове засідання сторін, з урахуванням клопотання позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження та за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. Відповідно до ч. 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, не здійснювалося. Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне. Як вбачається з трудової книжки АХ №835379 07.11.2015 позивач прийнятий на службу до Національної поліції. Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області №1о/с від 02.01.2019 відповідно до розділу VІІ Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) капітана поліції [PERSON] (0111694) - слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області. Згідно меморіального ордеру №1 від 21 серпня 2019 року ГУНП в Донецькій області сплачено суму 16187,14 грн. (призначення платежу ст.комп.за невик.відп.за 2017, 2018р.р. [PERSON] за в/л. ДОАС від 07.08.2019, спр. №200/4463/19-а). Листом Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області начальнику Головного управління Національної поліції в Донецькій області повідомлено, що 22 серпня 2019 року з реєстраційного рахунку 35214084092646, на якому обліковуються кошти загального фонду державного бюджету, проведено безспірне списання компенсації за 24 дні невикористаної відпустки за 2017 рік та за 39 днів невикористаної відпустки у 2018 році на користь [PERSON] згідно виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2019 по справі №200/4463/19-а в сумі 16187,14 грн. за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців». Відповідно до довідки від 24.10.19 №715 про нараховане грошове забезпечення [PERSON] середньомісячний розмір грошового забезпечення - 16267,57 грн., середньоденний розмір грошового забезпечення - 533,36 грн. Відповідно до довідки 24.10.19 №714 про розрахунок середнього заробітку [PERSON] за весь час затримки розрахунку за період з 10.01.2019 по 22.08.2019 середньоденний розмір грошового забезпечення [PERSON] складає 533,36 грн.; кількість робочих днів в період з 10.01.2019 по 22.08.2019 складає 153. Розмір нарахованого середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку з [PERSON] при звільненні складає в сумі 81604,08 грн. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року по справі №200/4463/19-а позов [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (код ЄДРПОУ 40109058, 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати [PERSON] компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (код ЄДРПОУ 40109058) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) компенсацію за 24 дні невикористаної відпустки за 2017 рік у сумі 6166 (шість тисяч сто шістдесят шість) гривень 53 копійок та за 39 днів невикористаної відпустки у 2018 році у сумі 10020 (десять тисяч двадцять) гривень 61 копійок. В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовлено. Рішення набрало законної сили 30 липня 2019 року. Положенням ст. 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на заробітну плату не нижчу ніж визначено законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Дане право безпосередньо реалізується шляхом гарантування своєчасної та повної виплати заробітної плати (грошового забезпечення). Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що одноразова грошова допомога при звільненні є додатковою заробітною платою та на неї поширюються гарантії, передбачені цим Законом. Зокрема, відповідно до ст.94 КЗпП України, ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу ОВС та національної поліції України, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку - які не є складовими грошового забезпечення, не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, а тому до даних правовідносин, необхідно застосовувати положення КЗпП України. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. У постанові від 27.04.2016 року, у справі №6-113 цс 16, Верховний Суд України зазначив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.05.2018 року у справі №803/1212/16. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосує закон, що регулює подібні правовідносини, а за відсутності такого закону суд виходить із Конституційних принципів і загальних засад Права. Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати "№95", ратифікованої Україною 30.06.1991 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчисленні в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли не має такого законодавства, угод чи рішення в розумний термін з урахуванням умов контракту. Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (Постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі №21-389а 13), суд дійшов до висновку, про застосування до даних правовідносин норми Законів про працю України, які регламентують порядок стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Так, відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки зазначені в статті цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніші наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нарахуванні суми, належної працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином відповідач порушив статтю 43 Конституції України, якою гарантовано право, на своєчасне одержання винагороди за працю в частині виплати грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні у день звільнення. На цій підставі за несвоєчасну виплату належних до виплати грошових коштів, до відповідача слід застосувати відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпГІ України у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченою ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після здійснення повного розрахунку з працівником, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до абзацу 1 пункту 8 розділу ІV цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. В свою чергу наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання. Відповідно до п. 1 Розділу І вказаного Порядку зазначено, що цей Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських. Згідно п. 8 Розділу І Порядку, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць, розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. Відповідно до п. 15 Розділу І Порядку, при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно. Таким чином, суд вважає, помилковим посилання відповідача на те, що позивачу потрібно розраховувати середній заробіток в робочих днях, оскільки наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок, який є спеціальним у даних правовідносинах. Судом встановлено, що середньомісячний розмір грошового забезпечення за останні 2 місяця роботи, перед звільненням складав 16267,57 грн. (в листопаді 2018 року року - 12782,76 грн., в грудні 2018 року - 19752,38 грн.). Компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2017-2018 роки було нараховано та виплачено 22 серпня 2019 року. Середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 533,36 грн. Разом з цим, Конституційний Суд України в Рішенні N 4-рп/2012 від 22.02.2012 р. щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237- цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме: в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Затримка по виплаті компенсації за невикористану частину відпустки з 10 січня 2019 року по 22 серпня 2019 року - день фактичного розрахунку складає 224 календарних днів (533,36 грн.* 224 календарних дня = 119472,64 грн.). Суд враховує те, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року по справі №200/4463/19-а встановлено передчасність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за весь час затримки за несвоєчасний розрахунок при звільненні. При цьому, суд зауважує, що позивач не позбавлений права звернутися до суду за стягненням середнього заробітку після проведення з ним остаточного розрахунку (виплати компенсації за невикористану частину відпустки), а тому позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частини. Таким чином, позивач звернувся до суду з вказаним позовом після проведення з ним остаточного розрахунку (виплати компенсації за невикористану частину відпустки) на виконання рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 по справі №200/4463/19-а. Суд враховує висновки Пленуму Верховного Суду України, викладені в його постанові від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у якій, зокрема, зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе, що в цьому немає його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, приходить до висновку, що слід прийняти рішення про стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 87517, Донецька область, м.Маріуполь, пр.Нахімова, 86, код ЄДРПОУ 40109058) на користь [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористану частину відпустки при звільненні в сумі 119472,64 грн. Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Позивача звільнено від сплати судового збору, а тому судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
Адміністративний позов [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 87517, Донецька область, м.Маріуполь, пр.Нахімова, 86, код ЄДРПОУ 40109058) про зобов`язання виплатити середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку за період з 10 січня 2019 року по 22 серпня 2019 року в загальному розмірі 119472,64 грн. - задовольнити. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 87517, Донецька область, м.Маріуполь, пр.Нахімова, 86, код ЄДРПОУ 40109058) на користь [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористану частину відпустки при звільненні в сумі 119472,64 грн. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Результат: granted