Вид судочинства: administrative
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі по тексту позивач) \~до Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області \~(далі по тексту відповідач) \~про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-21753-17 від 22.04.2020. В обґрунтування позовних вимог вказує, що в розумінні\~ Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №2464-VI від 08.07.2010\~ він є застрахованою особою та єдиний внесок протягом спірного періоду нараховано та сплачено за нього роботодавцем, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску як особою, що зареєстрована фізичною особою-підприємцем. Ухвалою від 05.08.2020 поновлено [PERSON] строк звернення до адміністративного суду. Позовну заяву прийнято до розгляду. Відкрито провадження в адміністративній справі №460/4934/20. Розгляд справи вирішено провадити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідачем подано відзив на адміністративний позов у якому останній просив відмовити повністю у його задоволенні. На обґрунтування поданих заперечень зазначив, що довідкою з реєстру застрахованих осіб підтверджується відсутність нарахування та сплата роботодавцем позивача за 01, 02, 03, 11 та 12 місяці 2017 року, а також за 01, 02, 10, 11, 12 місяці 2012 року сум єдиного внеску. Представником позивача подано відповідь на відзив у якій останній зазначає про нехтування відповідачем положеннями матеріального права та висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, викладених у відповідних постановах суду. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне. Відповідно до\~ статті 67 Конституції України\~ кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Спірні правовідносини врегульовані нормами\~ Податкового кодексу України\~ в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами\~ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"\~ в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає\~ Закон України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"\~ (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 2464-VI). Виключно\~ Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"\~ визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (п.2\~ ст.2 Закону №2464-VI). Частиною четвертою\~ статті 25 Закону № 2464-VІ\~ передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними\~ Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена\~ наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція). Пунктами 2-4 розділу VI Інструкції визначено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки). Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені\~ Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених\~ Законом, є недоїмкою. Так, судом достовірно, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 24.03.2017. У свою чергу, 29.12.2018 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача. Відповідно до\~ статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"\~ та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів 22.04.2020 Головним управлінням ДПС у Рівненській області сформовано для [PERSON] вимогу №Ф-21753-17 про сплату боргу (недоїмки), що виникла за період 2017-2018 років, у сумі 14411,54 грн. Позивач, вважаючи вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області про сплату боргу №Ф-21753-17 від 22.04.2020 протиправною, звернувся до суду з позовом про її скасування. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного. В розумінні\~ статті 1 Закону № 2464-VI\~ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до пункту третього цієї ж частини застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому\~ законом\~ порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Згідно із пунктом четвертим частини першої\~ статті 4 Закону № 2464-VІ\~ платниками єдиного внеску є\~ \~\~фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Водночас, відповідно до пункту першого частини першої\~ статті 4 Закону № 2464-VI\~ платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої\~ статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до\~ Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абз.1 п.1 ч.1\~ ст.7 Закону № 2464-VI). Для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої\~ статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (п.2 ч.1\~ ст.7 Закону № 2464-VI). Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої\~ статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.3 ч.1\~ ст.7 Закону № 2464-VI). В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює,\~ Законом № 2464-VI\~ не врегульовано. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний. Інше тлумачення норм\~ Закону № 2464-VI\~ щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19) та в подальшому підтримана у постановах від 04 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 року (№480/4656/18), а відповідно до ч.5\~ ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України\~ при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Згідно з підпунктом\~ 4.1.4\~ пункту\~ 4.1\~ статті\~ 4 ПК України\~ податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма\~ закону\~ чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі\~ закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), які відповідно до\~ статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~ підлягають застосуванню судами як джерела права. Таким чином, з урахуванням наведеного, при вирішенні спору підлягають дослідженню обставини щодо: наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця; здійснення ним підприємницької діяльності та отримання ним доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць. Із наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що станом на 31.03.2020 заборгованість (недоїмка) зі сплати єдиного внеску за загальну суму 14411,54 грн. сформована позивачу за його несплату за період, починаючи з березня 2017 року по грудень 2018 року. Водночас, у період з 30.03.2017 по 05.10.2017 та з 28.03.2018 по 27.09.2019 позивач перебував у трудових відносинах з Військовою частиною [NUMBER] (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) та Військовою частиною [NUMBER] (код ЄДРПОУ [NUMBER] ), які, в свою чергу, як роботодавці позивача, були його страхувальниками у зазначені періоди у розумінні положень Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Вказане сукупно підтверджується індивідуальною відомістю Пенсійного фонду України про застраховану особу [PERSON] з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування та військовим квитком серії [NUMBER] . Відповідно до ч.1\~ ст. 16 Закону № 2464-VI\~ Державний реєстр створюється для забезпечення: ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації; накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску та про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та обліку виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац другий частини третьої\~ статті 16 Закону № 2464-VI). Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац третій частини першої\~ статті 20 Закону № 2464-VI). Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства (абзац перший частини другої\~ статті 20 Закону № 2464-VI). На кожну застраховану особу заводиться персональна електронна облікова картка, до якої, зокрема, включаються відомості про суми виплат (доходу), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць (ч.3\~ ст.3 Закону № 2464-VI). Порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з реєстру застрахованих осіб визначається Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України №18.06.2014 №10-1 (в редакції\~ Постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 №8-1) (далі - Положення № 10-1). З метою забезпечення обробки інформації в реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (пункт 1 розділу ІІІ Положення № 10-1). Облікова картка відкривається в разі, зокрема, надходження у складі звітності від страхувальника відомостей про застраховану особу, дані про яку відсутні в Реєстрі застрахованих осіб ; в інших випадках, передбачених\~ Законом № 2464-VI\~ (пункт 2 розділу ІІІ Положення № 10-1). За змістом пункту 2 розділу ІV Положення № 10-1 до облікових карток реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Згідно з наявними в матеріалах справи відомостями про застраховану особу - [PERSON] з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування протягом періоду перебування позивача у трудових відносинах з Військовою частиною [NUMBER] (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) та Військовою частиною [NUMBER] (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) (з 30.03.2017 по 05.10.2017 та з 28.03.2018 по 27.09.2019) страхувальниками позивача вказаними вище військовими частинами, були нараховані та сплачені страхові внески, які з огляду на вказаний розмір заробітку останнього, що перевищував розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановлений\~ Законом України Про державний бюджет України\~ на відповідний рік, свідчать про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника в сумі, що перевищує розмір мінімального страхового внеску на місяць (22% від суми нарахованої заробітної плати). Враховуючи вищевикладене, у позивача був відсутній обов`язок нарахування та сплати за себе єдиного соціального внеску у період з 30.03.2017 по 05.10.2017 та з 28.03.2018 по 27.09.2019, який, в свою чергу, був предметом нарахування заборгованості згідно з оспорюванню вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-21753-17 від 22.04.2020. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ч. 2 \~ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені \~Конституцією \~та законами України. Наслідком встановлення невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, якщо цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та без неї вказаний акт в іншій частині не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення. Вказана позиція узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеній у постанові від 05.12.2006 року (справа \~\~\~№21-527во06). Разом з тим, суд, надаючи правову оцінку встановленим відповідачем порушенням вимог податкового законодавства, не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Суд виключно досліджує прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на предмет їх відповідності закону. Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в \~постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008 року. За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позов належить до задоволення у повному обсязі шляхом визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області \~про сплату боргу (недоїмки) №Ф-21753-17 від 22.04.2020 в повному обсязі. За правилами ч.1\~ ст.139 КАС України\~ при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього\~ Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Резолютивна частина:
Позов [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) \~до Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,33023, код ЄДРПОУ 43142449) \~\~\~про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити повністю. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області \~про сплату боргу (недоїмки) №Ф-21753-17 від 22 квітня 2020 року в повному обсязі. Стягнути на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,33023, код ЄДРПОУ 43142449) судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Результат: granted