Вид судочинства: commercial
Суддя: Балац С.В.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02

Обставини справи:
Відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 N 138), накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Так, приватним акціонерним товариством "СУХА БАЛКА", як відправником зі станції "ВЕЧІРНІЙ КУТ" Придніпровської залізниці на станцію "АСЛАНОВО" Донецької залізниці відправлено вантаж "Руда залізна", а саме: за накладною від 31.07.2019 № 45609005 у вагонах № 53485082 та № 53451522. Одержувачем за вказаною накладною є позивач. Відповідно до статті 52 Статуту залізниць України, затвердженого постановою КМУ від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут), на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами. На станції "МАРІУПОЛЬ-СОРТУВАЛЬНИЙ" Донецької залізниці складені комерційні акти: - від 03.08.2019 № 485002/788 про недостачу вантажу в вагоні: № 53485082 в кількості 11400 кг.; - від 03.08.2019 № 485002/789 про недостачу вантажу в вагоні: № 53451522 в кількості 12900 кг. Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення відповідачем правил перевезення вантажу що призвело до фіксування вказаного порушення із складанням комерційних актів та виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в загальному розмірі 34.281,32 грн. Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого. Згідно з п. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань. Відповідно до ст. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. Згідно статті 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Положеннями п. 114 Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затвердженими наказом міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2 % (від маси нетто 70.000 кг.). Норма природної втрати у вагоні № 53485082 становить 70.000 кг. Х 2 % = 1400 кг. Відтак, нестача у вагоні № 53485082 становить: 11400 кг. - 1400 кг. = 10000 кг. (10,00 тн.) Вартість однієї тонни вантажу у вагоні № 53485082, відповідно до рахунку вантажовідправника від 31.07.2019 № 000001106 складає 1.594,48 грн. з ПДВ. Відтак, сума збитків складає 15.944,80 грн., з яких: (10,00 тн. Х 1.594,48 грн.). Норма природної втрати у вагоні № 53451522 становить 70.000 кг. Х 2 % = 1400 кг. Відтак, нестача у вагоні № 53451522 становить: 12900 кг. - 1400 кг. = 11500 кг. (11,50 тн.) Вартість однієї тонни вантажу у вагоні № 53451522, відповідно до рахунку вантажовідправника від 31.07.2019 № 000001106 складає 1.594,48 грн. з ПДВ. Відтак, сума збитків складає 18.336,52 грн., з яких: (11,50 тн. Х 1.594,48 грн.). Загальна сума збитків становить 34.281,32 грн. Таким чином, факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 34.281,32 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю. Заперечення відповідача викладені у відзиві на позов судом відхилені, оскільки відповідно до накладної від 31.07.2019 № 45609005 у вагонах № 53485082 та № 53451522 вантаж завантажено відправником без будь-яких зауважень зі сторони відповідача як до стану вагонів так і до стану вантажу, що свідчить про повне виконання вантажовідправником вимог правил перевезення вантажів. Подані відповідачем до суду акти технічного стану вагонів від 03.08.2019 № 4 та № 5 судом до уваги не приймаються, оскільки складені вже після прийняття відповідачем вантажу до перевезення без зауважень. Крім того, у вказаних актах не вказано в чому саме має місце несправність у вагонах. Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити повністю. 2. Стягнути з акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, М.КИЇВ, ПЕЧЕРСЬКИЙ РАЙОН, ВУЛИЦЯ ТВЕРСЬКА, БУДИНОК 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь приватного акціонерного товариства "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" (87504, Донецька обл., місто Маріуполь, ВУЛИЦЯ ЛЕВЧЕНКА, будинок 1, ідентифікаційний код 00191129) заборгованість в сумі 34.281 (тридцять чотири тисячі двісті вісімдесят одна) грн. 32 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) 00 коп. 3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. Cуддя С.В. Балац

Результат: granted