Вид судочинства: criminal
Суддя: Банах О. Л.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02

Обставини справи:
І. ФОРМУЛЮВАННЯ ОБВИНУВАЧЕННЯ, ВИЗНАНОГО СУДОМ ДОВЕДЕНИМ (місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінальних правопорушень, форма вини і мотиви кримінальних правопорушень) [PERSON] , будучи раніше засудженою, а саме 18.10.2024 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, на шлях виправлення та перевиховання не стала, належних висновків для себе не зробила, та будучи особою, яка протягом року після засудження за ч.1 ст. 309 КК України, вчинила аналогічне кримінальне правопорушення за наступних обставин. Так, [PERSON] 09.12.2024 року, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, побачила на ґрунтовому покритті - 1 (один) безбарвний пакет з полімерного матеріалу з пазовим замком із кристалоподібною речовиною білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4-метилметкатинону), загальною масою 0,823 г, після чого у неї виник умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту. Реалізуючи свій протиправний умисел, [PERSON] підняла раніше виявлений нею - 1 (один) безбарвний пакет з полімерного матеріалу з пазовим замком із кристалоподібною речовиною білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4-метилметкатинону), загальною масою 0,823 г, тим самим незаконно придбала психотропну речовину, обіг якої заборонено, яку в подальшому поклала до правої кишені куртки, у яку вона була одягнута, тим самим почала незаконно зберігати вищевказану психотропну речовину при собі без мети збуту, яку в подальшому перенесла за адресою: місто Київ, вул. Оноре де Бальзака, 92-А, де 09.12.2024 року приблизно о 16 год. 15 хв. була зупинена працівниками поліції. В подальшому, 09.12.2024 року в ході проведення огляду місця події, [PERSON] із правої кишені куртки, у яку вона була одягнута, добровільно надала працівникам поліції - 1 (один) безбарвний пакет з полімерного матеріалу з пазовим замком із кристалоподібною речовиною білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4-метилметкатинону), загальною масою 0,823 г, яку [PERSON] незаконно придбала та зберігала без мети збуту. ІІ. СТАТТІ (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачена. Згідно з ч.2 ст.309 КК України кримінально-караним діянням є, зокрема, незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинені особою протягом року після засудження за аналогічні дії. Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею. Так, об`єктивна сторона зазначеного кримінального правопорушення полягає, зокрема, у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини. Відповідно до положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 26 квітня 2002 року "Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів"(зі змінами та доповненнями згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №16, далі - Постанова) регламентовано, що незаконним придбанням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів необхідно вважати їх купівлю, обмін на інші товари або речі, прийняття як плати за виконану роботу чи надані послуги, позики, подарунка або сплати боргу, привласнення знайденого. Під незаконним зберіганням потрібно розуміти будь-які умисні дії, пов`язані з фактичним незаконним перебуванням наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів чи прекурсорів у володінні винної особи (вона може тримати їх при собі, у будь-якому приміщенні, сховищі або в іншому місці). Відповідальність за незаконне зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів настає незалежно від його тривалості. Злочини, передбачені статями 307, 309 або 311 КК, визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиціях цих статей альтернативних дій. Суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом та обов`язково відсутністю мети збуту наркотичних засобів чи речовин. Іншими словами, мета зазначених вище дій може бути будь-якою, за виключенням збуту (наприклад, особисте споживання наркотичних засобів чи речовин). Суб`єкт - загальний; особа, що досягла 16-річного віку. ІІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ Допитана в судовому засіданні обвинувачена [PERSON] визнала себе винною, щиро розкаялась і підтвердила вищеописані встановлені судом обставини справи. Покази обвинуваченої є логічними і послідовними та не залишають суду «розумного сумніву» щодо їх правдивості та відповідності встановленим обставинам кримінального провадження. Суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно всіх обставин справи, які ніким не оспорюються, проти цього не заперечують учасники судового розгляду, обвинувачена та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, учасникам судового розгляду роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, з точки зору належності та допустимості, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченої [PERSON] знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і її дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею. ІV. ПОКАРАННЯ Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Так, санкцією ч.2 ст.309 КК України передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років. Відповідно до встановлених обставин, [PERSON] вчинила кримінальне правопорушення, яке за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є нетяжким злочином. У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18). Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття. Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»). Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ВС від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к). Обвинувачена висловила щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено. Відповідно до даних про особу обвинуваченої: [PERSON] раніше судима за вчинення аналогічного злочину, призначений вироком суду штраф не сплачено, після засудження за який, через короткий проміжок часу знову вчинила злочин пов`язаний з незаконним обігом психотропних речовин, не працює, незаміжня, жодних осіб на утриманні не має, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Обираючи покарання [PERSON] за ч.2 ст. 309 КК України суд бере до уваги наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та те, що [PERSON] раніше судима за вчинення аналогічного злочину, після засудження за який, через короткий проміжок часу знову вчинила злочин пов`язаний з незаконним обігом психотропних речовин, що свідчить про стійку кримінальну поведінку останньої, крім того, судом враховується те, що 27.11.2024 року до Дніпровського районного суду м. Києва органом досудового розслідування направлено обвинувальний акт за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, [PERSON] не працює, отже офіційного доходу не має, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність призначення останній покарання у вигляді позбавлення волі в межах встановлених у санкції відповідної статті особливої частини КК України, оскільки виконання покарання у виді штрафу буде суттєво утруднено з огляду на відсутність у [PERSON] роботи та заробітку. З огляду на зазначене, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, адже втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи). На переконання суду, призначення будь-якого іншого виду покарання не сприятиме досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України, та не відповідатиме засадам, регламентованим ст. 65 цього кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 72 КК України покарання призначене [PERSON] за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2024 року у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, необхідно виконувати самостійно, оскільки відповідно до зазначеної вище частини статті основні покарання у виді штрафу при призначенні покарання за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. V. МОТИВИ УХВАЛЕННЯ ІНШИХ РІШЕНЬ Відповідно до ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Згідно з ч.2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої [PERSON] на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта, а саме: за проведення судової експертизи матеріалів, речовин і виробів в сумі 3183 гривень 60 копійок. Відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази: кристалоподібна речовина білого кольору, що містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4 метилметкатинон), масою 0,823 г, що упаковано разом із первинним пакуванням в спеціальний пакет №0000134, який зберігається в камері схову Деснянського УП ГУНП у м. Києві, квитанція №006808 - підлягають знищенню. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту суд вважає за необхідне залишити без змін до вступу вироку в законну силу та направлення обвинуваченої для відбуття покарання. На підставі викладеного та

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 309 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. Відповідно до ч.3 ст. 72 КК України покарання призначене [PERSON] за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2024 року у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, виконувати самостійно. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту суд вважає за необхідне залишити без змін. Строк відбування покарання [PERSON] рахувати з моменту фактичного затримання останньої для направлення для відбування покарання у вигляді позбавлення волі в порядку виконання цього вироку. Стягнути з обвинуваченої [PERSON] на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта, а саме за проведення судової експертизи матеріалів, речовин і виробів в сумі 3183 гривень 60 копійок. Речові докази: кристалоподібну речовину білого кольору, що містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4 метилметкатинон), масою 0,823 г, що упаковано разом із первинним пакуванням в спеціальний пакет №0000134, який зберігається в камері схову Деснянського УП ГУНП у м. Києві, квитанція №006808 - знищити. Вирок може бути оскаржений до Київського Апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Суддя: [PERSON]

Результат: guilty