Вид судочинства: criminal
Суддя: Циб І. В.
Дата ухвалення: 2023-01-03 00:00:00+02

Обставини справи:
Викладення обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним. Так, встановлено, що 10 червня 2021 року о 00 годині 17 хвилин, [PERSON] , разом з невстановленою особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, перебували біля приміщення гаражу, яке належить ФОП « [PERSON] », кафе « [INFO] », розташованого за адресою: [ADDRESS] . Маючи спільний намір на вчинення крадіжки чужого майна, заздалегідь домовившись про його спільне викрадення, та переслідуючи ціль незаконного збагачення [PERSON] , разом з невстановленою особою, визначили предметом свого злочинного посягання речі, що перебували в приміщенні вказаного гаражу. Реалізуючи свій спільний злочинний намір, будучи впевненими, що за їхніми злочинними діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, діючи умисно, з корисливих мотивів, невстановлена особа, шляхом віджиму металевих вхідних воріт, проникла разом з Особою №1 (матеріали стосовно якого виділені в окреме кримінальне провадження) до приміщення гаражу, звідки таємно викрали генератор K&S Konner&Sohner KS 10000Е, що належить ФОП « [PERSON] », кафе « [INFO] ». В подальшому, [PERSON] , разом із Особою №1 (матеріали стосовно якого виділені в окреме кримінальне провадження), залишили місце вчинення ними кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, тим самим спричинивши ФОП « [PERSON] », кафе « [INFO] » матеріальний збиток на суму 11 000 гривень. Дії обвинуваченого [PERSON] кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення. У судовому засіданні обвинувачений [PERSON] винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини кримінального правопорушення, які описані в обвинувальному акті та пояснив суду таке. Вказав, що дійсно в червні 2021 року, було тепло, вночі, приблизно о 00:00 год., він перебував на [ADDRESS]. Там познайомився із особою на ім`я « [PERSON] », з яким проходили повз кафе. Зайшовши на подвір`я кафе, побачили гараж. Після чого, заглянувши в гараж побачили там генератор, який таємно викрали та з місця вчинення кримінального правопорушення зникли. Викрадений генератор продали в ломбарді приблизно за 8 000 гривень. У вчиненому щиро кається, просив вибачення, вказав, що так склались обставини, йому необхідні були кошти, в нього не було роботи, однак він зробив відповідні висновки та завіряв суд більше не порушувати закон. Просив суд суворо його не карати та врахувати його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні. Просив призначити покарання у виді штрафу без позбавлення волі. Стосовно вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 12.02.2021 року пояснив, що він не знав про його ухвалення, та не знав про те, що він звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік на момент вчинення даного кримінального правопорушення. А дізнався про вказаний вирок лише під час судового розгляду даного кримінального провадження. [PERSON] надав копію ухвали Одеського апеляційного суду від 25.08.2022 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання його захисника [PERSON] про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 12.02.2021 року. Захисник обвинуваченого - адвокат [PERSON] , просив суворо не карати його підзахисного, врахувати щире каяття, призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в обхід практики. В судове засідання представник потерпілої особи [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Прокурор надав заяву, в якій представник потерпілої особи просив провести судовий розгляд без його участі. Прокурор [PERSON] просив призначити обвинуваченому [PERSON] покарання у виді трьох років позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України, застосувавши в даному випадку принцип часткового приєднання покарання, призначеного за попереднім вироком суду, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Просив застосувати стосовно обвинуваченого [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, а долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України. При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини кримінального провадження, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку. Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повністю доведена. Дії обвинуваченого [PERSON] містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та суд кваліфікує його за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення. Мотивування прийнятого рішення. При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким. Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18). Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Щодо призначення покарання обвинуваченому [PERSON] . Призначаючи обвинуваченому [PERSON] покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин. Призначаючи обвинуваченому [PERSON] покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, офіційно не працює, має середню освіту, не одружений, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , який машкає за адресою: [ADDRESS] ,та [ADDRESS] , відомості щодо перебування обвинуваченого у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку в матеріалах кримінального провадження відсутні. Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого [PERSON] , при цьому встановлено, що він: раніше судимий за злочин проти власності та вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку; не має офіційних джерел для існування, що і спонукало його до вчинення корисливого кримінального правопорушення. Стосовно доводів сторони захисту про те, що [PERSON] можливо не знав про вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 12.02.2021 року, а тому, не знав про те, що його звільнено від відбування з іспитовим строком терміном на 1 рік, суд вважає за необхідне зазначити, що це не виключає того факту, що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення по даному провадженню. Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого [PERSON] суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого [PERSON] , є повторність. Санкцією ч. 3 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до шести років. Враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є раніше судимий та вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, наявність пом`якшуючої покарання обставини та обтяжуючої покарання обставини, суд вважає за можливе призначити [PERSON] мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, у виді трьох років позбавлення волі. При призначені покарання суд також бере до уваги, що [PERSON] вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 12.02.2021 року був засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75, п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Однак, ніяких висновків для себе не зробив і під час іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення, тому суд приходить до переконання про неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, і вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі. Суд вважає, що вказаний вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого [PERSON] та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. За роз`ясненнями, що містяться в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами та доповненнями), у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, відповідно до якої, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нові кримінальні правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком. Відповідно до вимог ч. 3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Враховуючи, що [PERSON] , 12.02.2021 року був засуджений вироком Суворовського районного суду м. Одеси за ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75, п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, при цьому, в період останнього вчинив новий злочин, у зв`язку з чим, суд вважає за потрібне визначити [PERSON] остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, застосувавши в даному випадку принцип часткового приєднання покарання за попереднім вироком суду. На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті призначення покарання. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Підстав для застосування положень ст. 69, 75 КК України судом не встановлено. Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений [PERSON] був затриманий 18.10.2021 року, однак ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2021 року, було залишено без задоволення клопотання слідчого про застосування [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Враховуючи викладене, [PERSON] на підставі ч. 5 ст. 72 КК України необхідно буде врахувати в строк відбування покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі, його строк попереднього ув`язнення, а саме з моменту його затримання з 18.10.2021 року по 19.10.2021 року. Запобіжний захід стосовно [PERSON] в даному кримінальному провадженню не обирався. Щодо процесуальних витрат, цивільного позову та речових доказів. Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України. Витрати для проведення експертиз відсутні. Кримінальним правопорушенням представнику потерпілої особи [PERSON] спричинено матеріальну шкоду в розмірі 11 000 гривень, яку не було відшкодовано, однак цивільний позов не заявлявся. Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України. Стосовно наданих прокурором постанов про визнання і приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 13.06.2021 року та 15.06.2021 року, а саме спортивна одежа, мобільний телефон, які були вилучені в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України у іншої особи, та диск з відеозаписами, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки вони були накладені зовсім в іншому провадженні №12021163510000382 від 11.06.2021 року, суд не вирішує питання щодо них. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
Визнати винним [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Призначити [PERSON] покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до покарання призначеного [PERSON] за даним вироком, приєднати частково один місяць позбавлення волі з невідбутого ним покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 12.02.2021 року, за яким [PERSON] був засуджений до 1 року позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з визначенням іспитового строку терміном на 1 рік, та остаточно [PERSON] до відбування призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбутого основного покарання у виді позбавлення волі [PERSON] термін його попереднього ув`язнення у період із 18.10.2021 року по 19.10.2021 року. Після набрання вироком законної сили [PERSON] направити в місця позбавлення волі для виконання покарання. Виконання вироку в цій частині доручити начальнику Відділу поліції №5 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області з часу набрання вироком законної сили. Строк відбуття покарання [PERSON] рахувати з дня його поміщення до установи відбування покарання. Запобіжний захід стосовно [PERSON] в даному кримінальному провадженню не обирався. Речові докази, а саме: - диск з відеозаписом з камери розміщеної в приміщенні «ломбарду Капітал», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Добровольського, 79-А, яка містить відеозапис про вчинення кримінального правопорушення - зберігати в матеріалах кримінального провадження; - DVD-R диск, на якому міститься фрагменти відеозапису з камер зовнішнього відеоспостереження, які розташовані на прилеглій території кафе «[INFO]» за адресою: [ADDRESS], - зберігати в матеріалах кримінального провадження. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду. Суддя Приморського районного суду м. Одеси [PERSON]

Результат: guilty