Вид судочинства: commercial
Суддя: Привалов А.І.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02

Обставини справи:
Товариство з обмеженою відповідальністю "СВ КОНЦЕРТ" виставило позивачу рахунок-фактуру № 9027 від 10.02.2022 на суму 20500,00 грн за організацію та проведення культмасового заходу. Як свідчать додані до справи докази, позивач на підставі платіжного доручення № 852 від 11.02.2022 сплатив на рахунок ТОВ "СВ КОНЦЕРТ" кошти в розмірі 20500,00 грн з призначенням платежу «Передоплата за організацію та проведення культмасового заходу згідно рах. №9027 від 10.02.2022 без ПДВ». Позивач зазначає, що відповідач взяті на себе зобов`язання з надання послуг з проведення культмасового заходу, який мав відбутися 25 лютого 2022 року, не виконав та кошти у сумі 20500,00 грн позивачу не повернув. 18.10.2024 позивач рекомендованою поштою надіслав на адресу відповідача Вимогу за №ППо ПКШД-11/24 від 15.10.2024 про повернення попередньої оплати в розмірі 20 500,00 грн. Відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач у визначений законом строк не надав послуги з проведення культмасового заходу та не повернув суму попередньої оплати. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 20500,00 грн. Відповідач відзив на позовну заяву не подав та позовні вимоги не оспорив. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. У відповідності до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Згідно з 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України). Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Як убачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "СВ КОНЦЕРТ" виставило позивачу рахунок-фактуру № 9027 від 10.02.2022 на суму 20500,00 грн за організацію та проведення культмасового заходу. Позивач на підставі платіжного доручення № 852 від 11.02.2022 сплатив на рахунок ТОВ "СВ КОНЦЕРТ" кошти в розмірі 20500,00 грн з призначенням платежу «Передоплата за організацію та проведення культмасового заходу згідно рах. №9027 від 10.02.2022 без ПДВ». Суд зазначає, що наявність чи відсутність будь-яких зобов`язань сторін підтверджується первинними документами, що фіксують та підтверджують господарські операції, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу - одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо. Тобто, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами. У даному випадку між сторонами склалися фактичні правовідносини з виконання договору про надання послуг шляхом виставлення рахунку на оплату та його оплати, що відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки правочин між сторонами може бути укладений у будь-який спосіб і сторони вільні у виборі форми правочину. Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, за приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 18.10.2024 позивач рекомендованою поштою надіслав на адресу відповідача Вимогу за №ППо ПКШД-11/24 від 15.10.2024 про повернення попередньої оплати в розмірі 20 500,00 грн. Проте, матеріали справи не містять, а відповідачем, у свою чергу, не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів, у розумінні ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження надання позивачу послуг на суму 20500,00 грн або повернення цих коштів. Суд зазначає, що відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, у зв`язку із фактичним закінченням строку надання послуг. Вказане зобов`язання, відповідно до положень частини першої статті 530 ЦК України, фактично виникло у відповідача, у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами у договорі строку надання послуг, який виходячи із суті зобов`язання сторін є тим строком, після настання якого виконавець усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів. Таким чином у відповідача (виконавця) повернути позивачу (замовнику) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки. Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з повернення перерахованих позивачем коштів у розмірі 20500,00 грн, починаючи з 25.10.2024. Таким чином, оскільки відповідач, у порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору, не надав обумовлені сторонами послуги та не повернув перераховані позивачем грошові кошти, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 20500,00 грн - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ КОНЦЕРТ" (узвіз Печерський, 5, каб.7, м. Київ, 01601; код ЄДРПОУ 40012844) на користь Первинної профспілкової організації виробничого підрозділу "Швидкісне депо" філії "Пасажирська компанія" акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Привокзальна, 3, м. Київ, 02096; код ЄДРПОУ 41502747) заборгованість у розмірі 20500,00 грн та витрати по сплаті судового збору 2422 грн 40 коп. 3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст рішення складено та підписано: 13.01.2025. Суддя А.І. Привалов

Результат: granted