Вид судочинства: commercial
Суддя: Лаврова Л.С.
Дата ухвалення: 2012-01-10 00:00:00+02

Обставини справи:
Приватне підприємство "Виробнича поліграфічна фірма "ВЛАТОР" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до приватного підприємства "ЛСВ "Моноліт" (відповідач), в якій просило суд визнати дійсним договір № 2112 від 21 грудня 2007 року, укладений між позивачем та відповідачем; визнати за позивачем право власності на нежитлове приміщення № 102, 103, 1-го поверху № 104-125, 2-го поверху №126-149 в літ. "А-2", загальною площею 818,1 кв. м., що знаходиться по вул. Морозова № 7 в м. Харкові та стягнути з відповідача на користь позивача 115000,00 грн. неустойки. Рішенням господарського суду Харківської області від 06.09.2010 року у справі № 38/235-10 позовні вимоги задоволено повністю. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.05.2011 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 06.09.2010 року без змін. Вищий господарський суд України постановою від 14.09.11 року, касаційну скаргу ПАТ "ВТБ Банк" задовольнив частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.05.11 року та рішення господарського суду Харківської області від 06.09.10 року у справі за № 38/235-10 скасував та направив справу на новий розгляд до господарського суду. В постанові ВГСУ зазначив, що спірне майно, згідно листів відповідача та позивача було передано в іпотеку Банку. Між тим вказаним обставинам, у тому числі в контексті норм Закону України "Про іпотеку", норм ст.ст. 572-593 Цивільного кодексу України, судами правова оцінка дана не була, а заставодержатель спірного майна Банк, в порушення норм ст. 27 ГПК України, залучений до участі у справі не був. Судами не було зясовано правового статусу спірного нерухомого майна на час його відчудження та на час прийняття оскаржуваних судових рішень, не зясовано, чи є майно у власності, чи знаходиться воно в іпотеці, чи не звернено на майно стягнення іпотекодержателем, чи не застосовані щодо цього майна інші заходи, що обмежують право ним розпоряджатися ( арешт). У відповідності до ст. 111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов*язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. Ухвалою суду від 28.10.2011 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ПАТ "ВТБ Банк". 28.12.11 року позивач надав уточнення позовних вимог та просить суд визнати дійсним договір № 2112 від 21 грудня 2007 року, укладений між позивачем та відповідачем; визнати за позивачем право власності на нежитлове приміщення № 102, 103, 1-го поверху № 104-121, 123-125, 2-го поверху №126, 127,129,131,132, 135 -149 в літ. "А-2", загальною площею 818,1 кв. м., що знаходиться по вул. Морозова № 7 в м. Харкові та стягнути з відповідача на користь позивача 115000,00 грн. неустойки. Враховуючи, що згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Суд продовжує розгляд справи з урахуванням уточнених позовних вимог. Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, судом встановлено, що 21.12.2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 2112, відповідно до умов якого відповідач зобовязався у майбутньому, за умови укладання між сторонами відповідної угоди згідно чинного законодавства України, передати у власність позивача: нежитлові приміщення № 102, 103, 1-го поверху № 104-125, 2-го поверху, № 126-149 в літ. А-2, загальною площею 818,1 кв.м, що знаходяться по вул. Морозова № 7 в м.Харкові, а позивач зобов'язався прийняти це майно та сплатити за нього ціну, визначену в договорі. Зазначений договір нотаріально посвідчений не був. Відповідно до п.п. 2.2., 2.3. договору передача об'єктів здійснюється відповідачем позивачу після повного розрахунку за цим договором (угодою). Передача об'єктів посвідчуються відповідним двохстороннім актом прийому-передачі, який оформлюється сторонами на протязі 3-х днів після проведення позивачем повного розрахунку за цим договором (угодою). Згідно з п. 2.4. договору право власності на об'єкти переходить до позивача після підписання сторонами двохстороннього акту прийому-передачі об'єктів та державної реєстрації цього права власності. Право користування переходить до позивача у день укладання даного договору. Матеріалами справи встановлено, що сторони 21.12.2007 року підписали акт прийому-передачі у користування об'єкту, згідно з яким відповідач передав, а позивач прийняв у користування нежитлові приміщення № 102, 103, 1-го поверху № 104-125, 2-го поверху, № 126-149 в літ. А-2, загальною площею 818,1 кв.м, без зазначення адреси місця розташування обєктів (т.1 а. с. 14). Згідно з пунктом 5.1. договору позивач зобов'язався в строк до 06.06.2008 року направити відповідно до вимог Цивільного кодексу України відповідачу оферту щодо укладання угоди, в якій викласти всі основні умови угоди купівлі-продажу об'єктів з урахуванням положень цього договору. Пунктом 6.1 договору визначено, що відповідач не пізніше 1 місяця після отримання оферти від Сторони 2 (позивача) надіслати акцепт щодо укладання Угоди або мотивовану відмову від її укладання. Як вказує позивач, 25.03.2008 року ним надіслано відповідачу [PERSON] - пропозицію укласти Угоду купівлі-продажу майна та її нотаріальне посвідчення, у тому числі з проханням «27.08.2008 року здійснити підписання Угоди купівлі продажу нежитлового приміщення підвалу 102, 103, 1-го поверху № 104-125, 2-го поверху, № 126-149 в літ. А-2, загальною площею 818,1 кв.м, що знаходяться по вул. Морозова № 7 в м.Харкові, на умовах, що визначені у Договорі № 2112 від 21.12.2007 року. Також нагадано відповідачу про необхідність вчинити дії щодо нотаріального посвідчення договору (т.1.а. с. 23). Проте, відповідач підтвердивши наміри щодо укладення Угоди купівлі-продажу листом від 02.04.2008 року, просив позивача відкласти дату нотаріального посвідчення Договору № 2112 від 21.12.2007 року у звязку з укладання договору іпотеки. 05.06.2008 року позивач знову звернувся до відповідача з листом № 05/06, в якому вказував на необхідність нотаріального посвідчення договору № 2112 від 21.12.2007 року. Відповідач листом № 17/06 від 17.06.2008 року просив позивача відкласти нотаріальне посвідчення договору та дату підписання угоди купівлі-продажу на більш пізніший строк. Судом встановлено, що 26 травня 2010 року, тобто через майже 2,5 роки після укладення договору від 21.12.2007 року, позивач здійснив оплату в сумі 1 150 000,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень (т.1 а. с. 43-48). 27 травня 2010 року позивач звернувся до відповідача з листом № 2705, у якому вимагав до 03.06.2010 року здійснити підписання Угоди купівлі продажу нерухомого майна. Доказів надіслання відповіді на цей лист відповідачем ані позивач , ані відповідач не представили. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з вимогою визнати договір № 2112 від 21.12.2007 р. дійсним та визнати право власності на майно, яке було предметом купівлі-продажу за договором, а саме на нежитлові приміщення № 102, 103, 1-го поверху № 104-125, 2-го поверху, № 126-149 в літ. А-2, загальною площею 818,1 кв. м., що знаходяться по вул. Морозова № 7 в м. Харкові. Відповідно до частини 1 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Тобто до попереднього договору застосовуються всі норми та правила, які застосовуються до договору купівлі-продажу нерухомого майна. Таким чином, приписи чинного цивільного законодавства передбачають, що договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторонни укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ст. 640 ЦК України). Частиною 1 статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Стаття 182 ГК України передбачає, що за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором. Попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів. У разі якщо сторона, яка уклала попередній договір, одержавши проект договору від іншої сторони, ухиляється від укладення основного договору, друга сторона має право вимагати укладення такого договору в судовому порядку. Зобов'язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні. Відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно частини 1 статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Отже, на виконання вимог ст. 220 Цивільного кодексу України, розглядаючи спір щодо визнання договору дійсним, суд повинен дати оцінку домовленості сторін щодо усіх істотних умов договору, перевірити правову природу такої домовленості, чи відповідає вона законодавству та їй відповідають законодавству дії сторін по виконанню спірної угоди. Як свідчать матеріали справи, ані позивач, ані відповідач не здійснили дії, які б свідчили про наміри виконати умови спірного Договору та укласти Угоду купівлі-продажу спірного майна, оскільки нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору № 2112 від 21.12.2007 р. сторонами здійснено не було, а також позивач не направив на адресу відповідача проект Угоди купівлі-продажу в строк 1 року до 21.12.2008 року. Лист оферту від 25.03.2008 року, направлений позивачем, суд не може прийняти як доказ направлення проекту основного договору в розумінні статті 182 ГК України. Не звертався позивач до суду і з вимогою до відповідача укласти основний договір Угоду купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу № 102, 103, 1-го поверху № 104-125, 2-го поверху, № 126-149 в літ. А-2, загальною площею 818,1 кв. м., що знаходяться по вул. Морозова № 7 в м. Харкові. Надані суду докази також свідчать про те, що позивач не звертався до відповідача і з вимогою виконати умови пункту 2.2 та 2.3 договору передати обєкти за актом прийому-передачі на тій підставі, що позивачем проведений повний розрахунок за договором (оскільки cпірні обєкти були передані у користування (безоплатну оренду). Враховуючи зазначене, позовні вимоги щодо визнання договору № 2112 від 21.12.2007 р. дійсним є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання. У пункті 7.1. договору сторони передбачили, що у випадку невиконання цього договору або необґрунтованого ухилення від укладення угоди, винна сторона зобов'язана відшкодувати іншій стороні завдані збитки та штраф у розмірі 10 % ціни даного договору (вартості об'єкту). Згідно з пунктом 7.2. договору його невиконанням є: будь-який факт, який є причиною офіційної (з винесенням відповідної постанови) відмови нотаріуса у посвідченні договору купівлі-продажу; відмова однієї із сторін від підписання угоди купівлі-продажу на визначених цим договором умовах; ухилення сторони договору від нотаріального посвідчення цього договору; ухилення сторони договору від передачі об'єкту; невиконання договору купівлі-продажу, якщо цей факт доказаний в судовому порядку, чи наслідком його є розірвання договору купівлі-продажу. Позивачем не доведено факту невиконання умов п. 7.2. договору та ухилення від укладення Угоди відповідачем, тому позовні вимоги щодо стягнення штрафних санкцій в сумі 115000,00 грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню. Судом також встановлено, що 22.05.2008 року між ВАТ "ВТБ Банк" перейменованим у ПАТ "ВТБ Банк" та ПП "СВ" було укладено договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 178-Ю в рамках генеральної угоди № 178 від 22.05.2008 року (т.1 а. с .85-99). Відповідно до п.1.1 Кредитного договору предметом є надання позивачем [PERSON] грошових коштів (кредиту) шляхом відкриття відновлювальної кредитної мультивалютної лінії з максимальним загальним лімітом кредитування 5911900 грн. та 5274588 російських рублів 36 коп. Строк користування кредитною лінією (кредитними грошовими коштами) - по 21.11.2009 року. У відповідності до ст. 575-577, 589 ЦК України з метою забезпечення виконання в повному обсязі зобов*язань позичальника по кредитному договору, банком було укладено іпотечний договір № 178-Z/7 від 26.05.2008р. Відповідно до умов договору відповідачем у якості забезпечення виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором (ПП «СВ») передано і іпотеку банку спірне нерухоме майно, що належить ПП «ЛСВ Моноліт», а саме нежитлові приміщення підвалу № 102, 103, 1-го поверху № 104-125, 2-го поверху № 126-149 в літ. А-2, загальною площею 818,1 кв. м., у звязку з уточненням при поточній інвентаризації змінено нумерацію приміщень на нежитлові приміщення підвалу № 102,103, 1-го поверху № 104-121, 123-125, 2-го поверху № 126, 127, 129, 131, 132, 135-149, що знаходяться по вул. Морозова, буд № 7 в м. Харкові, яке належить йому на праві власності, і на яке, відповідно до законодавства може бути звернено стягнення (т.1.а.с. 100-102). 26.05.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] накладено заборону (зареєстровану в реєстрі № 1468) на відчуження нежитлових приміщень підвалу № 102,103, 1-го поверху № 104-125, 2-го поверху № 126-149 в літ. А-2, загальною площею 818,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. 7 та належать позивачу, до припинення чи розірвання договору іпотеки. 20.04.2010 року враховуючи існування заборгованості приватного підприємства «СВ» перед ВАТ «ВТБ БАНК» в загальній сумі 8299636,63 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки спірне майно, яке належить ПП «ЛСВ Моноліт» в забезпечення виконання кредитних зобовязань боржника ПП «СВ». Таким чином, 20 квітня 2010 року відповідач знав про те, що на спірне майно звернуто стягнення згідно виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.09.2010р. у справі № Б-39/125-10 порушено провадження по справі про банкрутство Приватного підприємства "ЛСВ МОНОЛІТ". Ухвалою суду першої інстанції від 22.11.2010 р. введено процедуру розпорядження майном, призначено арбітражного керуючого [PERSON] розпорядником майна боржника. 02.12.2010р. в газеті "Голос України" опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство ПП "ЛСВ МОНОЛІТ". Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.03.2011 р. за результатами попереднього засідання затверджено реєстр вимог кредиторів в кількості 5 кредиторів з загальною сумою грошових вимог та вимог щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) в розмірі 7609824,33 грн. Визнано вимоги ПАТ "ВТБ Банк" в розмірі 10310259,14 грн. основного боргу, які забезпечені заставою майна боржника та ухвалено окремо внести до реєстру вимог кредиторів приватного підприємства "ЛСВ МОНОЛІТ". Визнано розмір неустойки та інших штрафних санкцій, та ухвалено окремо внести до реєстру вимог кредиторів у сумі 911320,43 грн. Зобовязано розпорядника майна надати до суду реєстр вимог кредиторів згідно ухвали суду в попередньому засіданні. Визнано вимоги конкурсних кредиторів, що не були заявлені в тридцятиденний строк з моменту публікації оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство боржника, погашеними. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2011р. апеляційну скаргу ПАТ "ВТБ Банк" в особі Відділення "Харківська регіональна дирекція "ПАТ "ВТБ Банк" задоволено. Ухвалу господарського суду Харківської області від 30.03.2011 р. скасовано, справу направлено для розгляду до господарського суду Харківської області. Постановою ВГСУ від 06.12.2011 року постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін. Судом також встановлено, що рішенням господарського суду Харківської області від 28.10.2011р. у справі № 5023/6981/11 позов задоволено повністю; визнано припиненим правовідношення між ПП ЛСВ Моноліт та ВАТ ВТБ Банк(ПАТ ВТБ Банк) за Іпотечним договором № 178-Z/7 від 26.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1467; визнано припиненим правовідношення між ПП ЛСВ Монолітта ВАТ ВТБ Банк(ПАТ ВТБ Банк) за Договором № 1 про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору № 178-Z/7 від 26.05.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі; виключено з Державного реєстру іпотек запис за № 7257689 від 26.05.2008р., внесений реєстратором - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] у зв'язку з укладанням Іпотечного договору № 178-Z/7 від 26.05.2008 року між ВАТ ВТБ Банк(ПАТ ВТБ Банк) та ПП ЛСВ Моноліт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1467 про державну реєстрацію обтяження майнових прав на нежитлові приміщення підвалу № 102,103, 1-го поверху № 104-121, 123-125, 2-го поверху № 126, 127, 129, 131, 132, 135-149 в літ. "А-2", загальною площею 818,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. 7, що належить ПП ЛСВ Моноліт; виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за № 7258329 від 26.05.2008р, внесений реєстратором - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] у зв'язку з укладанням Іпотечного договору № 178-Z/7 від 26.05.2008 року між ВАТ ВТБ Банк(ПАТ ВТБ Банк) та ПП ЛСВ Моноліт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1467 про накладання заборони відчуження нежитлових приміщень № 102,103, 1-го поверху № 104-121, 123-125, 2-го поверху № 126, 127, 129, 131, 132, 135-149 в літ. "А-2", загальною площею 818,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. 7, що належить Приватному підприємству ЛСВ Моноліт. Стягнуто з ПАТ ВТБ Банкв особі Відділення Харківська регіональна дирекція ПАТ ВТБ Банкна користь ПП ЛСВ Моноліт 85,00 грн. держмита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.12.2011 року вищезазначене рішення господарського суду Харківської області від 28.10.2011 року по справі № 5023/6981/11 скасовано та прийняти новее, яким в задоволенні позову відмовлено. Таким чином, на час розгляду справи № 5023/8818/11 спірне нерухоме майно - нежитлові приміщення № 102,103, 1-го поверху № 104-121, 123-125, 2-го поверху № 126, 127, 129, 131, 132, 135-149 в літ. "А-2", загальною площею 818,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. 7, що належить Приватному підприємству ЛСВ Моноліт є предметом іпотеки, на яке звернуто стягнення за іпотечним договором № 178-Z/7 від 26.05.2008 року між ВАТ ВТБ Банк (ПАТ ВТБ Банк) та ПП ЛСВ Моноліт, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 1467 про накладання заборони відчуження нежитлових приміщень. Враховуючи вищезазначені обставини та надані суду докази, позовні вимоги щодо визнання права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення № 102, 103, 1-го поверху № 104-121, 123-125, 2-го поверху № 126, 127, 129, 131, 132, 135-149 в літ. "А-2", загальною площею 818,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. 7, не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Резолютивна частина:
Прийняти до розгляду заяву про уточнення позовних вимог від 28.12.11 року. Відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Суддя Лаврова Л.С. рішення підписане 13.01.12 року.

Результат: other