Вид судочинства: commercial
Суддя: Кадар Й.Й.
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02

Обставини справи:
Згідно Державного акту на право постійного користування землею від 23 січня 1995 року ЗК №001378 Широківською сільською радою народних депутатів надано радгоспу „Виноградівський" у постійне користування 735,8 га землі в межах згідно з планом землекористування відповідно до рішення XII сесії ХХІ скликання від 25 вересня 1992 року б/н. 06.05.06 на другій сесії п'ятого скликання Широківська сільська рада прийняла рішення №14 „Про вилучення земель від радгоспу „Виноградівський", відповідно до якого вилучено земельні ділянки від радгоспу „Виноградівський" в загальній кількості 20,32 га, а саме: 3,0 - га з контуру 714 (пасовище), 1,5 га з контуру 746 (пасовище), 5,8 га з контуру 605 (рілля), 1,6 га з контуру 443 (пасовище), 0,4 га з контуру 473 (пасовище), 5,8 га з контуру 501 (рілля), 0,02 га з контуру 413 (землі під господарськими дворами). Вилучені земельні ділянки переведено в запас сільської ради. Прокуратурою Виноградівського району проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства при використанні земель сільськогосподарського призначення, закріплених за державними та комунальними підприємствами на території Виноградівського району. Вказаною перевіркою встановлено, що рішенням 2 сесії 5 скликання Широківської сільської ради № 14 від 06.05.200б року «Про вилучення земель від радгоспу «Виноградівський» вилучено земельні ділянки від радгоспу «Виноградівський» в загальній кількості 20,32 га, а саме: 3,0 га з контуру 714 (пасовище), 1,5 га з контуру 746 (пасовище), 8,0 га з контуру 605 (рілля), 1,6 га з контуру 443 (пасовище), 0,4 га з контуру 473 (пасовище), 5,8 га з контуру 501 (рілля), 0,02 га з контуру 413 (земної під господарськими дворами). Вилучені землі переведено в запас сільської ради. Позовні вимоги прокурор зокрема обґрунтовує неправильним застосуванням відповідачем норм статей 84, 116, 126, 141, 142, 149 Земельного кодексу України та ст. 50 Закону України "Про землеустрій". При цьому зазначає що, виходячи із аналізу змісту положень статті 16, частин другої, третьої статті 84, частин третьої, четвертої статті 142, частини восьмої статті 149 та пункту 12 перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Широківська сільська рада Виноградівського району не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності, а тому не могла вилучати її з користування ДП "Радгосп-завод "Виноградівський" та приймати рішення стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, затвердження проекту землеустрою та надання цієї земельної ділянки; державні акти на право постійного користування землею, видані ДП "Радгосп-завод "Виноградівський", до цих пір належним чином не скасовані та зміни в нього не внесені, а сам акт індивідуальної дії є безстроковим та не втрачає законної сили зі спливом певного часу, тому ДП "Радгосп-завод "Виноградівський" є належним землекористувачем, оскільки чинним земельним законодавством України не передбачено строки приведення у відповідність документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку у зв'язку з реорганізацією юридичної особи; на момент видачі спірного рішення Широківської сільської ради, а саме 06.05.2006 вилучення мало проводитись за згодою землекористувача, органом управління якого на той момент був Державний департамент продовольства Міністерство аграрної політики України, а не ДП "Радгосп - завод "Виноградівський"; Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для вилучення не був розроблений, а саме вилучення проведено всупереч вищенаведених вимог законодавства, без належної згоди землекористувача, без повідомлення органу державної реєстрації, внаслідок чого державні акти на право постійного користування землею, видані радгосп-заводу ДП "Радгосп - заводу "Виноградівський" є чинним. Отже, прокурор вважає, що при прийняті спірного рішення Широківська сільська рада не дотримала вимог земельного законодавства, оскільки право розпорядження земельними ділянками державного підприємства не належить до повноважень органу місцевого самоврядування. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне: Згідно державного акту на право постійного користування землею від 23 січня 1995 року ЗК №001378 Широківською сільською радою народних депутатів надано радгоспу "Виноградівський" у постійне користування 735,8 га землі в межах згідно з планом землекористування відповідно до рішення XII сесії ХХІ скликання від 25 вересня 1992 року б/н (том І - а.с. 9-12). В матеріалах справи міститься лист від 06.05.2006р. адміністрації радгоспу "Виноградівський", скерований на адресу Широківської сільської ради, яким надано згоду адміністрацією радгоспу "Виноградівський" на вилучення земель за згодою землекористувача (том І - а.с. 8). На підставі наданої згоди 06.05.2006р. на другій сесії п'ятого скликання Широківська сільська рада прийняла рішення №14 "Про вилучення земель від радгоспу „Виноградівський", відповідно до якого вилучено земельні ділянки від радгоспу „Виноградівський" в загальній кількості 20,32 га, а саме: 3,0 - га з контуру 714 (пасовище), 1,5 га з контуру 746 (пасовище), 5,8 га з контуру 605 (рілля), 1,6 га з контуру 443 (пасовище), 0,4 га з контуру 473 (пасовище), 5,8 га з контуру 501 (рілля), 0,02 га з контуру 413 (землі під господарськими дворами) ( том І - а.с. 7). Вилучені земельні ділянки переведено в запас сільської ради (дане рішення є предметом спору). Вказане рішення, як вбачається із його змісту прийняте після заслуховування та обговорення інформації землевпорядника Кляп М.Т. „Про надання згоди адміністрацією радгоспу „Виноградівський на вилучення земель за згодою землекористувача". У якості нормативно-правового обґрунтування при прийняті рішення зазначені ст.ст. 12, 141, 142, п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України. Згідно Статуту державного підприємства радгоспу "Виноградівський" (далі Статут) затвердженого Головою державного департаменту продовольства Міністерства аграрної політики України від 14.09.2001 року (чинного на момент прийняття спірного рішення) державне підприємство підпорядковане Державному департаменту продовольства міністерства аграрної політики України. Згідно ст.4 Статуту, майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Відчуження основних засобів виробництва, що є державною власністю здійснюється за погодженням з органом управління майном у порядку встановленому чинним законодавством. Підприємство здійснює володіння, користування землею і іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства (том І - а.с. 119-123). Аналогічні положення викладені в Статуті державного підприємства „Радгосп-завод „Виноградівський" (нова редакція) дата реєстрації 12.10.2009 року номер запису 1310150011000031, де встановлено, що підприємство засновано на основі державної власності, входить до сфери управління Міністерства аграрної політики України є підзвітним йому (п.1.1.). Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання (п.5.1.). Підприємство здійснює володіння, користування землею і іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та законодавства (п.5.4.) (том І - а.с. 29-41). Відповідно до статті 141 Земельного Кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 142 Земельного Кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Частиною другою статті 84 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено органи, через які держава набуває і реалізовує свої права на ці землі. Такими органами було визначено Кабінет Міністрів України, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські, районні державні адміністрації, державні органи приватизації відповідно до закону. Згідно з пунктом "а" статті 16 та частиною восьмою статті 149 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень Ради міністрів Автономної Республіки Крим у галузі земельних відносин належало розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Рада міністрів Автономної Республіки Крим вилучала земельні ділянки державної власності, які перебували у постійному користуванні, в межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою та дев'ятою цієї статті. Отже, виходячи із аналізу змісту положень статті 16, частин другої, третьої статті 84, частин третьої, четвертої статті 142, частини восьмої статті 149 та пункту 12 перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Широківська сільська рада не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності, а тому не могла вилучати її з користування підприємства та приймати рішення стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, затвердження проекту землеустрою та надання цієї земельної ділянки іншим особам. Припинення права постійного землекористування державного підприємства могло бути здійснено власником земельної ділянки, тобто державним органом виконавчої влади, а не органом місцевого самоврядування, при цьому не мало значення, чи знаходилась спірна земельна ділянка в межах міста або за його межами. Таким чином на момент видачі спірного рішення Широківської сільської ради, а саме 06.05.2006 вилучення земель мало проводитись за згодою землекористувача, органом управління якого на той момент був Державний департамент продовольства Міністерство аграрної політики України. При цьому, судом також враховано, що постановою Виноградівського районного суду від 27.07.2007 у справі № 1-195/2007 встановлено, що в.о. директора державного підприємства радгоспу "Виноградівський" з перевищенням наданих повноважень незаконно надав дозвіл на відчуження земельних ділянок. Суд також враховує норми ст.22 Земельного кодексу України (в редакції від 18 грудня 1990 року), чинного на час отримання радгоспом Державного акта на право постійного користування землею, згідно з якою виникнення права на користування землею було пов'язано з моментом видачі документа, що посвідчує таке право і не залежить від факту його реєстрації. Відсутність реєстрації в книзі записів державних актів на право постійного користування землею не спростовує факту що вказані земельні ділянки є державною власністю. Стосовно клопотання відповідача щодо застосування строку позовної давності, то суд не вважає його пропущеним з огляду на те, що пункт 4 частини 1 ст. 268 Цивільного кодексу України (в редакції чинної починаючи з 01 січня 2004 по 15 січня 2015 року) встановлює, що позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади або органу місцевого самоврядування яким порушено його право. Прикінцевими положеннями Закону України від 20.12.2011 „Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства", яким виключено вказану норму права, передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду із зазначеними позовними вимогами. Тому суд констатує, що прокурор звернувся з даним позовом у межах строку позовної давності у розумінні пункту 4 частини 1 ст. 268 Цивільного кодексу України, який діє відповідно до Прикінцевих положень Закону від 20.12.2011. Щодо доводів відповідача про те що даний спір необхідно вирішувати в порядку ст.ст.17, 18 Кодексу Адміністративного судочинства України оскільки предметом спору є публічно - правові відносини, то суд зазначає що відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року N 6 „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" - Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. За приписами ст. 33 цього кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Резолютивна частина:
1. Позов задоволити повністю. 2. Визнати недійсним рішення 2 сесії 5 скликання Широківської сільської ради №14 від 06.05.06 „Про вилучення земель від радгоспу „Виноградівський" загальною площею 20,32 га., нормативно - грошова оцінка якої складає 208 583,20 грн. 3. Стягнути з Широківської сільської ради (вул. Гагаріна, 1, с. Широке, Виноградівський район, код ЄДРПОУ 04349260) в доход Державного бюджету (отримувач коштів - Управління державної казначейської служби України у м. Ужгороді Закарпатської області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38015610, банк отримувача - ГУДКСУ у Закарпатській області, код банку отримувача (МФО) - 812016, рахунок отримувача - №31211206783002, код класифікації доходів бюджету - 22030001) суму 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень) судового збору. Видати наказ. 4. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення складено 13.01.2014 Суддя Кадар Й.Й.

Результат: granted