Вид судочинства: criminal
Суддя: Кушнір Б. Б.
Дата ухвалення: 2026-01-07 00:00:00+02

Обставини справи:
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2024 у справі №465/9932/24, провадження №2-о/465/435/24, видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , строком на 6 місяці, яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав відносно колишньої дружини та дітей, а саме: - заборонено перебувати в місці спільного проживання з постраждалими особами - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонено наближатися на відстань меншу ніж 300м до місця проживання (перебування) постраждалих осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонено вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборонено наближатись на меншу ніж 300м до місця роботи постраждалої особи - [PERSON] , за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, буд. 131 . Однак, [PERSON] , 16.06.2025, близько 19:26 год., будучи ознайомленим під особистий підпис із рішенням Франківського районного суду м.Львова від 18.12.2024 у справі № 465/9932/24, провадження №2-о/465/435/24, про видачу обмежувального припису, яким відносно нього встановлено вищенаведені тимчасові обмеження його прав, реалізовуючи протиправний умисел, пов`язаний з домашнім насильством, діючи умисно, порушив даний обмежувальний припис, а саме прийшов у магазин побутової хімії «Хімія», що за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, буд. 131, де працює [PERSON] та намагався контактувати з нею. Крім цього, [PERSON] , 17.06.2025, близько 18:33 год., будучи ознайомленим під особистий підпис із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2024 у справі № 465/9932/24, провадження №2-о/465/435/24 про видачу обмежувального припису, яким відносно нього встановлено вищенаведені тимчасові обмеження його прав, реалізовуючи протиправний умисел, пов`язаний з домашнім насильством, діючи умисно, порушив даний обмежувальний припис, а саме прийшов у магазин побутової хімії «Хімія», що за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, буд.131, де працює [PERSON] та намагався контактувати з нею. Дії обвинуваченого [PERSON] органом досудового розслідування кваліфіковано за ст.390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувального припису, що застосований до нього судом. Всі вищенаведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження. Ухвалою судді від 02.07.2025 призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , який обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ст.390-1 КК України. Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Обвинувачений [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду даної справи. Втім до обвинувального акту долучив письмову заяву, яка складена у присутності захисника [PERSON] , відповідно до якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступках, передбачених ст.390-1 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згідний на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, за його відсутності та відсутності його захисника. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути даний обвинувальний акт щодо вчинення кримінальних проступків за відсутності учасників судового провадження, що не суперечить ч. 2 ст. 381 КПК України. За вимогами частини 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження. Суд перевіривши матеріали кримінального провадження, вважає, що при проведенні досудового розслідування порушень вимог КПК України вчинено не було, право на захист обвинуваченого було роз`яснено та дотримано, сумнівів у добровільності поданих заяв у суду не виникло, перешкод для спрощеного провадження судом не встановлено. Таким чином, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що вина обвинуваченого [PERSON] у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків повністю знайшла своє підтвердження та кваліфікуються його дії за ст. 390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувального припису, що застосований до нього судом. Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року). Призначаючи покарання обвинуваченому [PERSON] , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень (проступків), дані про особу обвинуваченого: раніше судимий; має постійне місце проживання; за місцем проживання до правління ОСББ «Наукова 54» скарг від сусідів та мешканців будинку письмових скарг на нього не поступало; за допомогою до лікаря-психіатра КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» не звертався та не перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень»; обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому [PERSON] , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому [PERSON] , передбачені, ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення відносно особи, з якою обвинувачений перебуває у сімейних відносинах. Підстави для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України при призначенні покарання відсутні. У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо. Згідно з ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових необхідним та достатнім для злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд враховує, що [PERSON] за вироком Франківського районного суду м. Львова від 15.05.2025 засуджений за ст. 390-1 КК України із покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 59-1 КК України. При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 5 ст. 59-1 КК України, пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення. Однак, аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про відсутність таких обставин. Зокрема, вирок Франківського районного суду м. Львова від 15.05.2025 був пред`явлений до виконання лише 06.11.2025. Таким чином, на момент вчинення кримінальних правопорушень в період з 16.06.2025 по 17.06.2025 [PERSON] не перебував під пробаційним наглядом, відтак вказані обставини не виключають застосування покарання у вигляді пробаційного нагляду за новими кримінальними правопорушеннями. Строк покарання у виді пробаційного нагляду, згідно з ч.1 ст.49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації. У відповідності до ч.4 ст.59-1 КК України, пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті за якою кваліфіковано кримінальні правопорушення у вигляді пробаційного нагляду із покладенням обов`язків, які передбачені ч. 2, ч. 3 ст. 59-1 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, при цьому враховуючи обставини вчинених кримінальних проступків, саму особу обвинуваченого та його майновий та сімейний стан. Також, на думку суду, покарання у вигляді пробаційного нагляду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєних проступків і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчинених порушень. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненим кримінальним правопорушенням, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінального правопорушення повинно бути домірним кримінальному проступку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Як убачається з роз`яснень п.п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 (справа №766/39/17) при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили. У цьому провадженні кримінальні правопорушення, кваліфіковані за однією статтею - ст. 390-1 КК України, які вчинено після постановлення вироку Франківського районного суду м. Львова від 15.05.2025. В зв`язку з цим, приймаючи до уваги, що [PERSON] , [INFO] , після постановлення щодо нього вироку Франківського районного суду м. Львова від 15.05.2025 за ст. 390-1 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 3 (три) місяці, вчинив нові кримінальні правопорушення, суд застосовує ч. 1 ст. 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків шляхом приєднання до даного покарання за вчинення даних кримінальних правопорушень частину невідбутого покарання за попереднім вироком. Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час досудового розслідування даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання немає. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні. Арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Резолютивна частина:
[PERSON] , [INFO] , визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ст.390-1 КК України, та призначити покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до даного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 15.05.2025, та призначити [PERSON] , [INFO] , остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (однин) рік 5 (п`ять) місяців. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 59-1 КК України, покласти на [PERSON] , [INFO] , наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою. Строк відбуття покарання у виді пробаційного нагляду [PERSON] , [INFO] , на підставі ч.1 ст.49-2 КВК України, обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації. Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту отримання його копії. Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження. Суддя [PERSON]

Результат: guilty