Вид судочинства: commercial
Суддя: Лаврова Л.С.
Дата ухвалення: 2014-01-09 00:00:00+02

Обставини справи:
Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" про стягнення коштів в сумі 146950,67 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання з боку відповідача покладених на нього обов`язків за договором купівлі-продажу природного газу №06/11-16 БО від 29.09.2011 року, на підставі чого просить суд стягнути з відповідача суму 3% річних в розмірі 1119308,70 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати. Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 грудня 2013 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач у письмових запереченнях визнає, що ним не сплачено суму заборгованості за природний газ по договору №06/11-16 БО від 29.09.2011 року та тим самим не виконано рішення суду від 02.07.2013 року у справі №5023/5038/12. Проте неналежне виконання покладених на нього зобов'язань пов'язане з важким фінансовим становищем підприємства та з його збитковістю. Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, надаючи правову оцінку позовним вимогам, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 29 вересня 2011 року між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу природного газу №06/11-БО з Додатковими угодами до нього, згідно умов якого постачальник зобов'язався передати у власність покупцю (відповідачу) у четвертому кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а покупець зобов'язався прийняти від постачальника та оплатити природний газ в обсязі та на умовах даного договору. На виконання умов укладеного договору позивач протягом жовтня - грудня 2011 року передав відповідачеві природний газ на загальну суму 132318485,15 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними актами прийому-передачі природного газу. Проте відповідач в порушення умов укладеного договору у встановлені строки свої зобов'язання по оплаті отриманого ним природного газу виконав частково, та перерахував грошові кошти в якості оплати за поставлений газ у розмірі 96272333,38 грн. Стягнення заборгованості та штрафу за природний газ, поставлений у жовтні-грудні 2011 року, а також 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих до 19.02.2012 року було предметом розгляду господарського суду у справі №5023/5038/12 за результатами розгляду якої винесено рішення про часткове задоволення позовних вимог. Проте, рішення в частині стягнення основного боргу за грудень 2011 року не виконано. У зв'язку з цим, позивачем нараховано 1 119 308,70 грн 3% річних на суму заборгованості за природний газ, поставлений у грудні 2011 року за період з 20.10.2012 по 01.11.2013 року. Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 509 Цивільного зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України. Наведені норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом. Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому сума 1119308,70 грн. підлягає стягненню з Відповідача у повному обсязі. Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається на відповідача. На підставі викладеного та

Резолютивна частина:
Позов задовольнити повністю. Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Доброхотова, 11, п.р. №26009010013856 в АТ "Банк Золоті ворота", МФО 351931) на користь Публічного акціонерного товариства "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077720, р/р 260053012609 ПАТ "Промінвестбанк", МФО 300012) 3% річних в розмірі 1 119 308,70 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 22 386,20 грн. Повне рішення складено 10.01.2014 р. Суддя Лаврова Л.С.

Результат: granted