Вид судочинства: criminal
Суддя: Сівчук А. Є.
Дата ухвалення: 2021-01-04 00:00:00+02

Обставини справи:
Обвинувачений [PERSON] , 21.09.2018, близько 23:40 год., перебуваючи по [ADDRESS] , неподалік місцевого будинку культури, діючи з прямим умислом, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, під час конфлікту з потерпілим [PERSON] , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, застосовуючи фізичну силу умисно наніс один удар кулаком правої руки в ділянку лівого плеча від якого потерпілий впав на землю, після цього обвинувачений [PERSON] продовжив наносити йому умисні множинні удари ногами (лівою та правою почергово) в ділянку спини та попереку в кількості не менше двох ударів, чим спричинив [PERSON] , згідно висновку експерта № 559 від 28.08.2019 р., тілесні ушкодження у вигляді: травматичного пошкодження акроміально-ключичного з`єднання зліва 2 ст відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості тілесного ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки зазвичай для загоєння таких ушкоджень необхідний час більше 21 доби, садна на шкірі задньої поверхні грудної клітки справа, на поперековій ділянці зліва відноситься до легких тілесних ушкоджень. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений [PERSON] свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині не визнав та показав, що 21.09.2018 р. було святкування дня села Лаврів Луцького району Волинської області. [PERSON] під`їхав автомобілем до кафе та поруч припаркував автомобіль, а сам пішов до літнього майданчику в кафе. Побачив, що [PERSON] стояв біля його автомобіля та справляв природні потреби. [PERSON] підійшов до автомобіля та сказав [PERSON] щоб він відійшов від автомобіля та відвернувся в іншу сторону і справляв свої потреби не на людях, на що потерпілий відповів, що він що хоче те й робить і йому все рівно. На неодноразові прохання [PERSON] до [PERSON] про те, щоб останній відійшов від автомобіля потерпілий не сприймав, а згодом підбіг до [PERSON] та намагався щось вчинити, однак обвинувачений його відштовхнув руками, після чого [PERSON] підбіг до автомобіля та почав бити кулаками по кузову автомобіля, при цьому виражався нецензурною лайкою. [PERSON] знову зробив зауваження та попросив відійти від автомобіля, однак [PERSON] знову підбіг до [PERSON] та намагався нанести удар останньому, однак обвинувачений знову відштовхнув потерпілого руками, внаслідок чого останній по інерції свого тіла відійшов та впав на землю, після чого інші люди, які бачили цей конфлікт їх розборонили. Будь-які удари [PERSON] не наносив [PERSON] .. В подальшому, а саме через три місяці [PERSON] повідомили працівники поліції, що на нього [PERSON] написав заяву в поліцію, з приводу даного конфлікту. Заявлені цивільні позови про відшкодування завданої шкоди, в рамках даного кримінального провадження, обвинувачений [PERSON] не визнав, оскільки стверджує, що він не наносив будь-які удари потерпілому та просив виправдати його. Крім того, обвинувачений [PERSON] не може пояснити чому потерпілий [PERSON] його оговорює. Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим [PERSON] , його вина у вчиненому повністю підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема: -показами даними в судовому засідання потерпілим [PERSON] , який показав, що 21.09.2018 року був день села. Того ж дня, близько 23:45 год. потерпілий перебував біля будинку культури в с. Лаврів Луцького району Волинської області. [PERSON] відійшов за автомобіль обвинуваченого [PERSON] , сховався від вітру та продовжував там стояти. В цей час вийшов [PERSON] та між ними розпочався словесний конфлікт через те, що потерпілий ніби справив природні потреби на автомобіль обвинуваченого. Хто це [PERSON] розповів потерпілому невідомо. Під час словесного конфлікту потерпілий повідомляв [PERSON] , що такого не було, а природні потреби він справив за автомобілем, однак обвинувачений підійшов до [PERSON] та наніс один удар правою рукою в область лівого плеча, внаслідок чого останній впав на землю, після чого [PERSON] наніс ще кілька ударів ногами в область попереку потерпілого. В цей час підійшли інші люди і припинили даний конфлікт. Крім того, потерпілий додав, що дійсно під час конфлікту першим почав висловлюватись нецензурною лайкою [PERSON] в сторону потерпілого, а останній в свою чергу теж почав виражатись нецензурною лайкою в сторону [PERSON] .. Поряд з цим, потерпілий зазначив, що будь-яких ударів [PERSON] та його автомобілю не наносив. На наступний день після конфлікту [PERSON] звернувся до медичного закладу та його госпіталізували. Заявлений цивільний позов до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтримав повністю та просив задовольнити. В частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 50\~000 грн., потерпілий зазначив, що йому оперативним шляхом був встановлений імплант, який в подальшому необхідно вилучити теж оперативним шляхом і на це потрібні певні кошти, тому орієнтовну суму зазначив як моральну шкоду. Також потерпілий [PERSON] просив суд суворо не карати обвинуваченого; -показами даними в судовому засіданні свідком [PERSON] , яка показала, що вона є дружиною потерпілого [PERSON] 21.09.2018 року, близько 23:45 год. вона перебувала поблизу будинку культури с. Лаврів Луцького району разом з свої чоловіком потерпілим [PERSON] .. Початку конфлікту між [PERSON] та [PERSON] вона не бачила, а бачила лише коли [PERSON] наніс один удар кулаком правої руки в область лівого плеча [PERSON] , внаслідок чого останній впав на землю, після чого [PERSON] наніс ще близько трьох ударів ногами в область попереку потерпілого, після чого інші люди відтягнули [PERSON] від [PERSON] та конфлікт закінчився та вони поїхали додому. На наступний день [PERSON] написав відповідну заяву працівникам поліції про даний конфлікт, а також звернувся до медичного закладу за допомогою та в подальшому був госпіталізований. Крім того, свідок додала, що як і з яких причин розпочався даний конфлікт їй не відомо; -показами даними в судовому засіданні свідком [PERSON] , яка показала, що 21.09.2018 року було святкування села Лаврів Луцького району Волинської області і вона теж брала участь в даному святкуванні. Того ж дня, близько 23 год. виник конфлікт між [PERSON] та [PERSON] біля автомобіля останнього, де зібрався натовп людей. Свідок [PERSON] бачила неадекватні рухи [PERSON] , а саме останній бігав навколо автомобіля, а [PERSON] стояв біля автомобіля, і в подальшому чула як [PERSON] просив викликати працівників поліції. Також, свідок зазначила, що вона не бачила ніякої шарпанини між [PERSON] та [PERSON] , а також не бачила як хтось комусь наносив удари. Крім того, [PERSON] додала, що [PERSON] перебував в стані алкогольного сп`яніння та поводив себе неадекватно, тобто був агресивний та неврівноважений; -показами даними в судовому засіданні свідком [PERSON] , який показав, що він працює дільничним інспектором Луцького районного відділу поліції та обслуговує село Лаврів Луцького району Волинської області, як дільничний працівник поліції, а також є рідним братом потерпілого [PERSON] .. У вересні 2018 року був день села Лаврів, що знаходиться в Луцькому районі Волинської області. В селі було святкування та проводились розважальні заходи, а свідок [PERSON] забезпечував охорону громадського порядку в даному селі. У вечірню пору він відлучився на 20 хв. додому щоб тепліше одягнутись, а коли повернувся то побачив лише наслідки конфлікту між потерпілим [PERSON] та обвинуваченим [PERSON] .. До свідка підійшла дружина потерпілого та повідомила, що [PERSON] спричинив тілесні ушкодження потерпілому [PERSON] .. При з`ясуванні обставин конфлікту свідок [PERSON] розмовляв з [PERSON] і останній йому повідомив, що він не знав, що [PERSON] являється рідним братом свідка [PERSON] та просив вибачення, а даний конфлікт виник через те, що потерпілий справив природні потреби на автомобіль [PERSON] , хоча зі слів останнього він цього особисто не бачив, а дізнався від людей, хоча на місці конфлікту в ході з`ясування хто саме бачив як [PERSON] справив природні потреби на автомобіль [PERSON] встановлено не було. Крім того, він бачив потерпілого [PERSON] , який скаржився на біль в області плеча та руки, після чого свідок [PERSON] завіз додому потерпілого. В той вечір будь-хто з учасників не виявляв бажання написати відповідну заяву до поліції у зв`язку з чим даний конфлікт був закінчений. На наступний день потерпілий особисто звернувся до лікарні, оскільки біль не проходила, де були в нього виявлені тілесні ушкодження; -показами даними в судовому засіданні свідком [PERSON] , який показав, що у вересні 2018 року було святкування день села Лаврів Луцького району Волинської області. У вечірню пору доби він та обвинувачений [PERSON] святкували та пили безалкогольне пиво. Неподалік стояв автомобіль обвинуваченого. В цей час [PERSON] побачив як до автомобіля підійшов [PERSON] , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та почав справляти природні потреби на автомобіль [PERSON] , а саме на багажник автомобіля. В цей час обвинувачений [PERSON] зробив усне зауваження [PERSON] , який в свою чергу справив природні потреби та відійшов від автомобіля, після чого підійшов до автомобіля та почав кулаками бити по багажнику автомобіля у зв`язку з чим [PERSON] знову зробив усне зауваження [PERSON] , однак після цього останній підійшов до [PERSON] та намагався вдарити кулаком обвинуваченого, у зв`язку з чим між ними виникла шарпанина. Свідок [PERSON] намагався розборонити їх, однак його відштовхнули і він впав, після чого встав і відійшов від [PERSON] та [PERSON] .. Даний конфлікт тривав не довго, між останніми була лише шарпанина, яка згодом припинилась і учасники конфлікту розійшлись. Крім того, свідок додав, що він не бачив як [PERSON] чи [PERSON] наносили удари один одному, була лише шарпанина, а також бачив як під час шарпанини потерпілий впав на землю; -висновком експерта № 559 від 28.08.2019; -протоколами проведення слідчого експерименту від 05.09.2019. Аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд вважає доведеною вину обвинуваченого [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України. Таким чином, обвинувачений [PERSON] , своїми умисними діями, які виразилися у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.122 ч.1 КК України. Судом не приймається до уваги покази свідка [PERSON] , оскільки вона є дівчиною сина обвинуваченого [PERSON] , а тому може вигороджувати останнього в ході судового слідства, поряд з цим, вона не була допитана в якості свідка під час досудового розслідування даного кримінального провадження. Твердження обвинуваченого [PERSON] про те, що останній під час конфлікту не наносив будь-яких ударів потерпілому, не заслуговують на увагу, оскільки такі покази повністю спростовуються показами даними в судовому засіданні потерпілим [PERSON] , показами свідка [PERSON] , висновком експерта № 559 від 28.08.2019, а також іншими матеріалами кримінального провадження, які є послідовними та повністю узгоджуються між собою, а не визнання вини обвинуваченого [PERSON] , судом розцінюється як спосіб уникнути відповідальності за вчинене. Обговорюючи питання про вид і міру покарання відносно обвинуваченого [PERSON] , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відносяться до категорії нетяжких злочинів, всі обставини справи та дані про особу обвинуваченого. Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого [PERSON] , суд не вбачає. При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому [PERSON] , судом враховується те, що раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання за яким характеризується виключно з позитивної сторони, однак свою вину не визнав, не розкаявся у вчиненому, потерпілий у вирішенні питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду, тому суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, тобто покарання [PERSON] , слід призначити в межах санкції ст.122 ч.1 КК України у виді обмеження волі, при цьому на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнивши його від відбуття призначеного покарання із встановленням іспитового строку, що на думку суду буде необхідним та достатнім для його виправлення і перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів, і відповідатиме вимогам ст.65 КК України. Цивільний позов КП «Луцької міської клінічної лікарні» до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого [PERSON] , слід задовольнити повністю, оскільки вина обвинуваченого [PERSON] доведена в ході судового слідства. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, слід задовольнити частково, стягнувши з обвинуваченого [PERSON] в користь потерпілого [PERSON] матеріальну шкоду в повному обсязі, оскільки така шкода підтвердження документально, а моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн.. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в користь потерпілого [PERSON] , суд враховує положення ст.23 ч.3 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. А тому, приймаючи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та викладені вище вимоги законодавства України з цього приводу, суд вважає, що в даному конкретному випадку, як встановлено під час досудового розслідування, так і в ході судового слідства, потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а тому з врахуванням глибини душевних страждань, вимушених та незворотних змін у житті потерпілого [PERSON] , які настали в результаті вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, що такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає положенням ст.23 ч.3 ЦК України. Речові докази в даному кримінальному провадженні, слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців. На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити [PERSON] від відбуття призначеного йому покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. \~ \~ \~ \~Цивільний позов КП «Луцька міська клінічна лікарня» до [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого [PERSON] задовольнити. Стягнути з [PERSON] в користь КП «Луцька міська клінічна лікарня» 4\~548 (чотири тисячі п`ятсот сорок вісім) гривень витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого [PERSON] .. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] в користь потерпілого [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 3 800 (три тисячі вісімсот) гривень та моральну шкоду в розмірі 20\~000 (двадцять тисяч) гривень. На вирок суду може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду, шляхом її подачі через Луцький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. ГОЛОВУЮЧИЙ: \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Результат: guilty