Вид судочинства: criminal
Суддя: Савеленко О. А.
Дата ухвалення: 2022-01-05 00:00:00+02

Обставини справи:
19.10.2021 року, приблизно о 09 годині 00 хвилин, [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи з корисливих мотивів, з метою здійснення поїздки до аптеки, попросив у раніше знайомого [PERSON] велосипед марки «INTENZO MASTER 26» в корпусі синього кольору, вартість якого згідно з висновком судової технічної експертизи № 7078 становить 4663 гривень 27 копійок, який належить [PERSON] . Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, щляхом зловживання довірою, не маючи наміру повертати вищезазначений велосипед та утримуючи при собі його, покинув місце вчинення кримінального правопорушення (проступку) тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України встановлена судом поза розумним сумнівом з наступних підстав. 30 січня 2021 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у відношенні [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у якому міститься клопотанням прокурора [PERSON] про розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, без виклику всіх учасників провадження. До обвинувального акта додані: письмова заява обвинуваченого [PERSON] , складена в присутності захисника [PERSON] , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта в спрощеному провадженні; реєстр матеріалів досудового розслідування; розписка захисника [PERSON] про отримання копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування; розписка [PERSON] про отримання копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування; заява про згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні потерпілого [PERSON] . Як видно з наданих матеріалів, до [PERSON] не застосовувалось затримання під час виявлення кримінального проступку. Враховуючи зазначене, суд вважав можливим розглянути обвинувальний акт щодо [PERSON] у вчиненні кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України. Відповідно до ч. 1, 2, ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з ч. 3 ст. 381 КПК України спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа. Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Діючи відповідно до вимог ч. 2 ст. 17, ст. 369-371, 374, ч. 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування, та які не неоспорюються учасниками судового провадження. Зокрема, з обвинувального акта вбачається, що досудовим розслідуванням було встановлено, що 19.10.2021, приблизно о 09 годині 00 хвилин, [PERSON] , перебуваючи за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Арсенальна, буд. 88, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи з корисливих мотивів, з метою здійснення поїздки до аптеки, попросив у раніше знайомого [PERSON] велосипед марки «INTENZO MASTER 26» в корпусі синього кольору, вартість якого згідно з висновком судової технічної експертизи № 7078 становить 4663 гривень 27 копійок, який належить [PERSON] . Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, щляхом зловживання довірою, не маючи наміру повертати вищезазначений велосипед та утримуючи при собі його, покинув місце вчинення кримінального правопорушення (проступку) тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Встановлені органом досудового розслідування обставини і викладені судом, не оспорюються учасниками судового провадження, так як під час досудового розслідування обвинувачений [PERSON] беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. Окрім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Отже саме з підстав викладеного суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості [PERSON] у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство) Вивченням обставин справи, оцінкою особистості [PERSON] встановлено, що обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання останнього є щире каяття, та відсутності обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують його покарання. Суд вважає, що підстави застосування ст. 69, 69-1 КК України при призначенні покарання відсутні. Призначаючи обвинуваченому [PERSON] покарання суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства. Згідно з приписами ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення. Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення мети покарання - виправлення засудженого. З урахуванням вищевикладених обставин по справі, особистості обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального проступку, покарання, яке передбачено за вчинений кримінальний проступок, відсутності в обвинуваченого сталого матеріального стану, обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення [PERSON] покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, однак зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України. Разом з цим суд, діючи відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України покладає на обвинуваченого [PERSON] обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання. Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого. Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на [PERSON] наступні обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; Запобіжний захід [PERSON] до набрання вироком законної сили - не обирати. Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку. Відповідно до положень ч.1\~ст. 394 КПК України\~вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями\~381\~та\~382\~цього\~Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження. Суддя\~ [PERSON]

Результат: guilty