Вид судочинства: commercial
Суддя: Гулевець О.В.
Дата ухвалення: 2012-05-11 00:00:00+03

Обставини справи:
01.02.2002р. між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (енергопостачальна організація), що перейменоване, відповідно до Статуту ПАТ "Київенерго", у Публічне акціонерне товариство "Київенерго", та Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "Метрополітеновець" (абонент) укладено Договір на постачання теплової енергії в гарячій воді №690189, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах передбачених цим Договором. Пунктом 2.1 Договору встановлено, що при виконанні умов даного договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України. Відповідно до п. 2.3.1., 2.3.2. Договору відповідач зобовязався дотримуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку 1, не допускаючи їх перевищення; виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку 2. Відповідно до п. п. 2, 3 Додатку № 4 до Договору відповідач щомісяця з 12 до 15 числа має самостійно отримувати у Районному відділі теплозбуту №6 за адресою: вул. Меліоративна, буд. 11, табуляграму фактичного споживання за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник акту звірки відповідач повертає в РВТ), та платіжну вимогу-доручення на суму, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду. Сплату за вказаними в п. 2 цього Додатку документами, відповідач виконує не пізніше 25 числа поточного місяця. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що ним належним чином виконувалися зобовязання за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 690189 від 01.02.2002р., тоді як відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, внаслідок чого за період з 01.02.2009р. по 01.02.2012р. у нього виникла заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 49963,01 грн., що підтверджується довідкою про розрахунок основного боргу, обліковими картками (табуляграмами), копії яких знаходяться в матеріалах справи. У звязку з чим позивач просить стягнути заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 49963,01 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача 5770,71 грн. інфляційних втрат та 5269,20 грн. 3% річних від простроченої суми та 1174,06 грн. пені. Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Проаналізувавши положення Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 690189 від 01.02.2002р. суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою зазначений договір є договором енергопостачання. Наданим позивачем розрахунком, що проведений відповідно до умов договору на підставі даних облікових карток (табуляграм) підтверджується факт поставки позивачем відповідачу протягом спірного періоду з 01.02.2009 р. до 01.02.2012 р. за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді на загальну суму 743299,41 грн., а також факт користування відповідачем цією тепловою енергію. У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З наданих суду доказів вбачається, що позивач, взяті на себе зобовязання виконав належним чином, зауважень щодо відпуску теплової енергії від відповідача не надходило, тоді як відповідач у визначений Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 690189 від 01.02.2002р. та Додатками до нього, строк, оплату за спожиту теплову енергію здійснив частково. Згідно розрахунку позивача заборгованість за спожиту теплову енергію за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 690189 від 01.02.2002р. станом на 01.02.2012р. складає 49963,01 грн. При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на те, що позивачем не враховано платіжних доручень №15 від 18.02.2009р. на суму 10000,00 грн. та №32 від 27.02.2012р. на суму 23000,00 грн., долучених до відзиву, з огляду на наступне. Як вбачається з наданих відповідачем, платіжних доручень №32 від 27.02.2012р. та №15 від 18.02.2009р., платіж на суму 23000,00 грн. здійснений 27.02.2012р. та має призначення "плата за теплову енергію за лютий 2012р. згідно дог. №690189 від 01.02.2002р.", а платіж на суму 10000,00 грн. здійснений як оплата за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 690189 від 01.02.2002р. за січень 2009 року, в той час як позивачем заявлено позовні вимоги за період 01.02.2009р. 01.02.2012р., а тому оплати за спожиту теплову енергію за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 690189 від 01.02.2012р. у розмірах 23000,00 грн. та 10000,00 грн. не входять у спірний період. Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача і на те, що оскільки розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються безпосередньо мешканцями будинків на користь позивача через розрахунковий рахунок відповідача Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "Метрополітеновець", а тому не відбулось своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, враховуючи на наступне. Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку регулюються Законом України Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 1 Закону України Відповідно до ст. 1 Закону України Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку об'єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна. Згідно зі ст. 4 Закону України Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав його членів та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання неподільного і загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. У відповідності до п. 7.2.7. Статуту Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Метрополітеновець" Обєднання зобовязане забезпечувати своєчасне надходження від членів Обєднання платежів встановлених рішенням загальних зборів. Згідно з п. 8.1. Статуту Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Метрополітеновець" для забезпечення належного утримання будинку і прибудинкової території Об'єднання щорічно складає та затверджує на загальних зборах кошторис, в якому передбачаються статті витрат, зокрема, витрати на оплату комунальних та інших послуг. Таким чином, враховуючи вищенаведене, посилання відповідача щодо несвоєчасності оплати за спожиту теплову енергію внаслідок здійснення безпосередньої оплати мешканцями будинків на користь позивача через розрахунковий рахунок відповідача Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "Метрополітеновець" є безпідставними. З огляду на викладене, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення 49963,01 грн. основного боргу, а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобовязань, то вимога позивача про стягнення основної заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 49963,01 грн. підлягає задоволенню. Також позивач просить стягнути з відповідача, посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати у розмірі 15770,71 грн. та 3% річних у розмірі 5269,20 грн. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору. У постанові Вищого господарського суду України № 37/327 від 20.01.2011 р. викладена позиція, якою стверджується, що реалізація позивачем права кредитора на стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення передбачає необхідність застосування індексу інфляції за весь час прострочення як відємного, так і позитивного значення. Як вбачається з позовної заяви та доданого до неї розрахунку позивач здійснив нарахування інфляційних втрат за період з березня 2009 року по червень 2010 року на суму 1342,29 грн., з вересня 2009 року по березень 2010 року на суму 3501,91 грн., з серпня 2010 року по червень 2011 року на суму 10664,06 грн., з вересня 2011 року на суму 282,46 грн., помилково не врахувавши зменшення інфляційних збитків, що повязані із встановленням рівня інфляції у липні-серпні 2009 року, квітні-липні 2010 року, липні-серпні 2011 року, включно на рівні 99,9 %, 99,8 %, 99,7 %, 99,4%, 98,6%, 99,8%, 98,7%, 99,6% відповідно. Враховуючи наведене, матеріальні втрати позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за визначений позивачем період є меншими, ніж заявлені ПАТ Київенерго. Окрім того, як вбачається з розрахунку позивача, останнім здійснено нарахування інфляційних втрат на суму боргу з урахуванням інфляційного збільшення, що також суперечить вимогам законодавства. Відповідно до вірного арифметичного розрахунку, проведеного судом з урахуванням рекомендацій, щодо порядку застосування індексів інфляції, викладених у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р. „Рекомендації стосовно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 11622,82 грн. За розрахунком позивача, розмір 3% річних за весь час прострочення складає 5269,20 грн. Розрахунок відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 5269,20 грн. Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1174,06 грн. пені, на підставі п. 3.5. Додатку №4 до Договору. Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 3.5. додатку № 4 Договору у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду, енергопостачальна організація (позивач) нараховує абоненту (відповідачу) пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України. Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону). Відповідно до п. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно розрахунку зробленого судом відповідно до ст. 55 ГПК України, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1174,07 грн., однак суд задоволенню підлягає розмір пені 1174,06 грн. в межах суми заявленої позивачем. Щодо посилань відповідача, викладених у відзиві, що у відповідності до ст. 233 Господарського кодексу України, суд може зменшити розмір штрафних санкцій, то суд зазначає наступне. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до статті 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. Проте, враховуючи розмір пені, нарахованої позивачем, розмір заборгованості та положення вищенаведених статей, суд дійшов висновку, що підстави для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача, у суду відсутні. Враховуючи вищевикладене, обставини справи позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
1.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позов задовольнити частково. 2.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Метрополітеновець" (юридична адреса: 02166, м. Київ, вул. Жукова, 41/28; код ЄДРПОУ 22883388; р/р 26004304381484 у Ватутінському відділенні ПІБ м. Києва, МФО 322283або з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення) на користь на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа [PERSON], 5, код ЄДРПОУ 00131305; р/р №26000306201 у ВАТ "Ощадбанк" у м. Києві та Київській обл. МФО 322669 ) 49963 (сорок девять тисяч девятсот шістдесят три) грн. 01 коп. основного боргу, 1174 (одну тисячу сто сімдесят чотири) грн. 06 коп. пені, 11622 (одинадцять тисяч шістсот двадцять дві) грн. 82 коп. інфляційних втрат, 5269 (пять тисяч двісті шістдесят девять) грн. 20 коп. 3% річних, а також 1517 (одну тисячу пятсот сімнадцять) грн. 00 коп. судового збору. 3 Після набрання рішенням законної сили видати наказ. 4. В іншій частині позовних вимог відмовити. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Суддя\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~О.В. Гулевець Дата підписання рішення 16.05.2012р.

Результат: partial