Вид судочинства: commercial
Суддя: Петров В.С.
Дата ухвалення: 2020-01-03 00:00:00+02

Обставини справи:
Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Лобас Каріни Ігорівни про: - розірвання укладеного між сторонами договору оренди нежилого приміщення № 15/51 від 16.01.2015 р.; - виселення відповідача з нежитлового приміщення підвалу загальною площею 49,5 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 30; - стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди № 15/51 від 16.01.2015 р. в сумі 15644,31 грн. та пені за несвоєчасну сплату орендної плати в сумі 2781,28 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Фізичній особі-підприємцю Лобас Каріні Ігорівні згідно договору оренди № 15/51 від 16.01.2015 р., укладеного з Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, було надано в строкове платне користування об`єкт комунальної власності - нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 49,5 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. М.Арнаутська, 30, строком до 16.12.2017 р. Так, позивач зазначає, що додатковим договором № 1 від 20.03.2018 р. термін дії договору продовжено до 20.02.2021 р., а також збільшено розмір орендної плати за договором з 1510,00 грн. до 2832,76 грн. (без урахування ПДВ та індексу інфляції, та є базовою сумою). Відповідно до пункту 1.2. Положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 р. № 2752-VI, Департамент наділяється міською радою повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади міста та щодо реалізації повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин відповідно до чинного законодавства. Визначення меж повноважень та умов їх здійснення регулюється зазначеним Положенням. Відповідно до п. 2.2. договору за орендоване приміщення орендар зобов`язується сплачувати орендну плату. Строки та порядок визначення розміру орендної плати передбачені умовами договору. За ствердженнями позивача, відповідач неналежним чином виконує взяті на себе за договором оренди зобов`язання, а саме орендарем систематично не сплачується орендна плата, що є порушенням умов договору, визначених в п.п. 2.2., 2.4. договору оренди (щодо сплати орендної плати своєчасно та в повному обсязі). Таким чином, як вказує позивач, відповідачем порушуються вимоги ст. 762 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 18 та ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", якими визначені обов`язки орендаря по сплаті орендної плати. Наразі позивач зауважив, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 29.08.2019 р. сума боргу з орендної плати становить 15644,31 грн., з якого вбачається виникнення заборгованості у період з 01.12.2018 р. по 31.08.2019 р., у т.ч. з 01.12.2018 р. по 31.03.2019 р. поспіль. Згідно п. 5.2. договору оренди, відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 549 Цивільного кодексу України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" позивачем нарахована відповідачу пеня за несвоєчасне внесення орендної плати, сума якої станом на 29.08.2019 р. становить 2781,28 грн., що заявлена до стягнення. Водночас, як вказує позивач, актом обстеження нежилого приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 30, від 09.04.2019 р. встановлено, що приміщення відповідачем використовується під розміщення багетної майстерні. При цьому позивач зазначає, що діяльність, здійснювана у багетній майстерні, відноситься до коду 16.29 за КВЕД (ДК 009:2010) виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння, згідно з національним класифікатора видів економічної діяльності 009:2010, затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 р № 457. Пунктом 4.1. договору визначено, що приміщення, передані відповідачу, передаються виключно для використання під розміщення ремонту інших побутових виробів, що відповідає коду 95.29 за КВЕД (ДК 009:2010) ремонт інших побутових виробів і предметів особистого вжитку. Отже, як зазначає позивач, вказані обставини свідчать про порушення відповідачем п. 4.1 договору. Як зазначає позивач, відповідно до ст.ст. 549, 651 ЦК України, ст. 291 ГК України, договір оренди підлягає розірванню, оскільки відповідачем систематично істотно порушуються умови договору, зокрема не сплачується орендна плата. Так, за період з 01.12.2018 р. по 31.03.2019 р., тобто протягом 3 місяців поспіль, відповідач взагалі не вносить орендну плату, отже не виконує свої обов`язки по своєчасній і повній сплаті орендної плати, що призвело до утворення істотної заборгованості у розмірі 15644,31 грн. Також позивач зазначає, що відповідно до ст. 785 ЦК України та п. 4.7 договору оренди, відповідач зобов`язаний повернути позивачу орендоване приміщення за актом приймання-передачі у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду. Наразі позивач зазначив, що з метою досудового врегулювання спору Департаментом було надіслано на адресу фізичної особи-підприємця Лобас Каріни Ігорівни претензія № 01-13/19451 від 06.05.2019 р. з вимогою про добровільне виконання взятих зобов`язань за договором. Однак, на момент звернення до суду вимоги, висунуті Департаментом у претензії, відповідачем виконані не були. Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.10.2019 р. позовну заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2900/19 за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання з викликом учасників справи призначено на 24.10.2019 р. Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.12.2019 р. у справі № 916/2900/19 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні суду на 17 грудня 2019 р. Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.12.2019 р. розгляд справи № 916/2900/19 відкладено на 03 січня 2020 р. з огляду на неявку сторін. Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також відповідач у підготовчі і судові засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані поштові повідомлення про вручення ухвал суду (а.с. 43, 44). Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Під час розгляду справи по суті позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків. 16 січня 2015 року між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Лобас Каріною Ігорівною (орендар) був укладений договір оренди № 15/51 нежилого приміщення (а.с. 19-20), згідно п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення підвалу загальною площею 49,5 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 30 (далі за текстом об`єкт оренди). Характеристика об`єкта оренди наводиться у технічному паспорті, який виданий КП "ОМБТІ та РОН" 05 червня 2013 року. Експертна оцінка об`єкта оренди становить 187728,00 грн. (без урахування податку на додану вартість). Звіт про незалежну оцінку вартості об`єкта оренди складений ТОВ "БОС" (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 16141/14, виданий 11 березня 2014 р. Фондом державного майна України). Згідно п. 1.2 договору передача в оренду об`єкту, зазначеного у п. 1.1 цього договору, здійснюється на підставі Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна", протоколу засідання комісії з проведення конкурсів на право укладання договору оренди будівель (споруд, приміщень), що є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси, що відбулося 16.01.2015 року, затвердженого головою комісії з проведення конкурсів на право укладання договорів оренди будівель (споруд, приміщені), які є комунальною власністю, та наказу директора департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 16 січня 2015 р. №1. Відповідно до п. 1.3. договору термін його дії встановлено з 16 січня 2015 р. до 16 грудня 2017 р. В п. 2.1 договору визначено, що орендна плата визначається на підставі ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 04.10.1995 р. зі змінами та доповненнями, рішень Одеської міської ради та виконкому Одеської міської ради; протоколу засідання комісії з проведення конкурсів на право укладання договору оренди будівель (споруд, приміщень), які є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси від 16.01.2015 р. Згідно п. 2.2. договору оренди за орендоване приміщення орендар зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить за перший, після підписання договору оренди, місяць 1510,00 грн. (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Податок на додану вартість розраховується відповідно до вимог чинного законодавства. До орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат, плата за користування земельною ділянкою та інші послуги, які надаються спеціалізованими організаціями (п. 2.3 договору). За умовами п. 2.4 договору орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності. Розмір орендної плати змінюється у випадку зміни методики її розрахунку, цін і тарифів, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами України та рішеннями міської ради, що набрали чинності в порядку, передбаченому чинним законодавством (п. 2.5 договору). Відповідно до п. 3.3 договору орендодавець має право виступати з ініціативою розірвання договору оренди у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов`язків, передбачених цим договором, у тому числі несплати орендної плати своєчасно та в повному обсязі. Згідно п. 3.4 договору орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду об`єкт оренди згідно з п. 1.1 цього договору за актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами. Вказані у п. 1.1 договору приміщення передаються орендарю виключно для використання під розміщення ремонту інших побутових виробів (п. 4.1 договору). На протязі дії цього договору, крім своєчасного внесення орендної плати орендар зобов`язаний: забезпечувати збереження об`єкта оренди, своєчасно проводити за власний рахунок капітальний і поточний ремонт приміщень, запобігати їх пошкодженню і псуванню; утримувати об`єкт оренди у чистоті і технічно справному стані, забезпечувати санітарний, екологічно чистий стан, прибирання та упорядкування прилеглої території; застрахувати об`єкт оренди на користь орендодавця на весь термін дії договору оренди у страховій компанії у порядку, визначеному чинним законодавством, на повну вартість об`єкта оренди, визначеної у п. 1.1 цього договору та надати орендодавцю копії відповідних документів, що засвідчують виконання зазначеного зобов`язання протягом 20 днів з часу укладання цього договору; укласти з балансоутримувачем об`єкта оренди договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання приміщень і прибудинкової території та надати орендодавцю копії відповідних документів, що засвідчують виконання зазначеного обов`язку, протягом 30 днів з моменту укладання цього договору (підпункти а, б, е, л пункту 4.2 договору). Згідно п. 4.11 договору орендар зобов`язується щоквартально здійснювати перевірку розрахунків з орендної плати з орендодавцем не пізніше 20 числа наступного місяця звітного кварталу. Результати перевірки оформлюються актом, що підписується обома сторонами. В п. 7.17 договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами. В подальшому 20 березня 2018 року між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Лобас Каріною Ігорівною (орендар) (орендар) був укладений додатковий договір № 1 про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення № 15/51 від 16.01.2015 р., згідно п. 1 якого сторони за взаємною згодою сторін домовились внести зміни до вказаного договору оренди нежитлового приміщення підвалу загальною площею 49,5 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 30. Згідно п. 1.1 додаткового договору № 1 від 20.03.2018р. термін дії договору оренди нежитлового приміщення від 16 січня 2015 р. № 15/51 було продовжено на 2 роки 11 місяців, а саме з 20 березня 2018 року до 20 лютого 2021 року. Також згідно п. 1.2 додаткового договору № 1 від 20.03.2018 року сторонами викладено в новій редакції перший абзац пункту 2.2. розділу 2 "Порядок розрахунків" договору оренди, згідно якої за орендоване приміщення орендар зобов`язується сплачувати орендну плату з 20 березня 2018 р., що становить 2832,76 грн. (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць. Між тим, як вказує позивач, відповідач всупереч ч. 3 ст. 18, ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п.п. 2.2, 2.4 договору оренди не виконував належним чином зобов`язання за вказаним договором оренди щодо своєчасного внесення орендної плати, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість по орендній платі за період з грудня 2018 р. по серпень 2019 р. включно в розмірі 15644,31 грн., що заявлена до стягнення. Згідно ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частина 1 статті 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України). Ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. В силу ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Згідно ч. 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Ч. 3 ст. 285 ГК України визначено, що орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Відповідно до п. 7.13 договору вступ орендаря у користування приміщеннями настає одночасно з підписанням акта приймання-передачі вказаних приміщень. Як вбачається з матеріалів справи, 16 січня 2015 року відповідною комісією у складі представника Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (орендодавець) та ФОП Лобас КІ. (орендар) був складений акт прийому-передачі нежитлових приміщень (а.с. 21), відповідно до якого відповідачу було фактично передано в оренду приміщення, загальною площею 49,5 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 30. В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо. В свою чергу відповідач з моменту прийняття в оренду нежитлових приміщень згідно п. 2.2, 2.4 договору (в редакції додаткового договору № 1 від 20.03.2018 р.) мав сплачувати на користь позивача щомісячно орендну плату до 15 числа поточного місяця. Однак, як з`ясовано судом, в порушення умов договору відповідачем у період з грудня 2018 р. по серпень 2019 р. не вносилась передбачена договором орендна плата, у зв`язку з чим сума боргу відповідача за вказаний період складає 15644,31 грн., розрахунок якої додано до позову та не оспорено відповідачем. Більш того, на підтвердження протилежного відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів. Адже, частиною першою, третьою статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, якими в силу ст. 73 ГПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи. Наразі суд враховує те, що відповідно до п. 4.11. договору відповідач зобов`язався щоквартально здійснювати перевірку розрахунків з орендної плати з позивачем не пізніше 20 числа наступного місяця звітного кварталу, результати якої оформлюються актом, що підписується двома сторонами. Докази проведення вказаної перевірки розрахунків в матеріалах справи відсутні. Також позивачем було направлено на адресу орендаря - відповідача претензію від 06.05.2019 р. № 01-13/1945, в якому останньому було запропоновано, в місячний строк сплатити заборгованість по орендній платі. Однак, заборгованість відповідачем не була сплачена. Так, несплата відповідачем орендної плати за вище вказаним договором оренди є порушенням вимог чинного законодавства та умов цього договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України. Таким чином, з огляду на неналежне виконання відповідачем умов договору щодо сплати орендної плати, що не спростовано відповідачем, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за період з грудня 2018 р. по серпень 2019 р. включно в розмірі 15644,31 грн. При цьому Департаментом комунальної власності Одеської міської ради здійснено нарахування пені за період з 16.12.2018 р. по 31.08.2019 р. в загальному розмірі 2781,28 грн. з огляду на наявність у відповідача заборгованості з орендної плати. Адже за приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. В свою чергу невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасне внесення відповідачем орендної плати) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача. При цьому слід зазначити, що чинним законодавством передбачено відповідальність орендаря за невиконання обов`язку щодо своєчасного внесення орендної плати. Ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня). Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як передбачено п. 5.2 вказаного договору оренди, за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені за прострочення виконання обов`язку припиняється через один рік з дня, коли обов`язок повинен був бути виконаний. При цьому, як передбачає частина 1 ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Ч. 1, 2, 4 ст. 217 Господарського кодексу України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. В силу положень ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України). Згідно ч. 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань". Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Враховуючи те, що відповідачем не були своєчасно виконані зобов`язання за договором оренди щодо внесення орендної плати, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню за період з 16.12.2018 р. по 31.08.2019 р. на суму боргу по орендній платі у кожному місяці, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у розрахунковий період. Дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені в розмірі 2781,28 грн., суд вважає обґрунтованими та арифметично правильними здійснені позивачем розрахунки з урахуванням діючої подвійної облікової ставки НБУ у обраний позивачем період прострочення, який складає понад 6 місяців, що узгоджується з вимогами приписів ч. 2 ст. 193, ст. 230 та ч. 6 ст. 232 ГК України та ч. 1 ст. 549 ЦК України. Адже в п. 5.2 договору оренди передбачено нарахування пені протягом одного року з дня, коли обов`язок по оплаті орендної плати мав бути виконаний. При цьому слід зазначити, що розмір спірної суми заборгованості по орендній платі і пені відповідач не оспорив, наявність порушень умов договору з боку відповідача не спростовано останнім. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню нарахована сума пені в розмірі 2781,28 грн. Щодо вимог позивача про розірвання спірного договору оренди та виселення відповідача з орендованого приміщення суд зазначає наступне. Як вказує позивач, з огляду на несплату відповідачем орендної плати своєчасно та у повному обсязі, а саме більше трьох місяців поспіль, відповідно до ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та до п. 3.3 договору орендодавець має право ставити питання про розірвання договору оренди та повернення об`єкту оренди. У відповідності зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Так, відповідно до ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Згідно статті 188 Господарського кодексу України розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторона договору, яка вважає за необхідне розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо розірвання договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлене договором або законом. Так, частиною другою ст. 651 ЦК України передбачено, що при відсутності згоди (домовленості) сторін про зміну або розірвання договору він може бути змінений чи розірваний на вимогу однієї із сторін лише за рішенням суду за наявності певних підстав, передбачених договором або законом. Однією із таких підстав є істотне порушення договору другою стороною. Істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, діленням другою стороною. Така шкода може бути виражена як у вигляді та (або) упущеної вигоди, так і моральної (немайнової) шкоди. При цьому вищенаведені приписи частини другої статті 651 ЦК України є загальними для розірвання договору та передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною, а також в інших випадках, установлених договором або законом. Разом з тим слід зазначити, що об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації) та орендна плата з урахуванням її індексації є одними з істотних умов договору оренди (ст. 284 ГК України). В п. 5.5 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання орендарем обов`язків, передбачених п. 4.1, п. 4.2 абз. а, г, е, л, м, о, п, р п. 4.3, п. 4.8, п. 4.9, п. 4.13 цього договору, орендодавець має право достроково вимагати розірвання договору оренди у порядку, передбаченому чинним законодавством. За положеннями п. 7.6 договору договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством та зазначеним договором оренди. У разі розірвання договору оренди у судовому порядку або відмови від договору оренди впродовж його строку внаслідок невиконання обов`язків за договором, всі невід`ємні поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від цього майна без нанесення йому збитку, здійснених орендарем при проведенні капітального ремонту та реконструкції за час його оренди за рахунок власних коштів, залишаються у власності орендодавця безкоштовно і компенсації не підлягають. Дія договору оренди припиняється, зокрема, достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду (п. 7.11 договору). Так, підставою для розірвання спірного договору оренди нежилого приміщення позивачем визначено невиконання відповідачем зобов`язання щодо внесення орендної плати, що є істотним порушення умов цього договору та не спростовано відповідачем. Поряд з цим, як встановлено судом, відповідачем було порушено зобов`язання щодо сплати орендної плати, що є істотним порушенням умов спірного договору оренди, яке тривало з грудня 2018 року по серпень 2019 року включно, з них з грудня 2018 року по березень 2019 року поспіль (понад 3-х місяців). В п. 5.3. договору оренди встановлено, що у разі невнесення орендарем орендної плати на протязі 3-х місяців з дати закінчення терміну платежу, орендодавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення об`єкта оренди. Також орендодавець має право відмовитися від договору оренди у разі невикористання орендарем приміщення за його профільним призначенням, невиконання поточного та капітального ремонтів в порядку, передбаченому цим договором та законодавством України. У разі відмови орендодавця від договору оренди договір є розірваним з моменту одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору. Наразі слід зазначити, що положеннями ст. 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Визначена статтею 782 ЦК України можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов`язком наймодавця. Згідно рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002 (справа N 1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Тому норми статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору. Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України в постанові № 3-26гс12 від 8 травня 2012 року. Отже, право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору. Водночас орендоване майно є комунальним, тому на спірні правовідносини поширюється також дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", згідно ч. 3 ст. 26 якого підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов`язань. При цьому вказана норма застосовується з урахуванням наведених вище загальних положень ГК України та ЦК України. Таким чином, проаналізувавши зміст спірного договору та наведені позивачем норми законодавства як підстава для розірвання цього договору, суд доходить до висновку, що у даному випадку невнесення орендарем орендної плати є підставою для дострокового розірвання спірного договору оренди, оскільки орендар порушує істотні умови договору та не вносить плату за користування об`єктом оренди понад трьох місяців підряд (п. 5.3 договору оренди). В свою чергу у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ст. 653 ЦК України). Приписами ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Частиною 1 ст. 785 ЦК України зазначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Згідно п. 4.7. договору після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання відповідач зобов`язаний у 15-денний термін передати позивачу приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі їх в оренду, та відшкодувати позивачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди. Так, оскільки укладений між позивачем та відповідачем договір оренди розірвано судом та відсутні правові підстави для використовування відповідачем спірного нежитлового приміщення, яке ним орендується за вказаним договором, суд вважає цілком обґрунтованими вимоги позивача щодо виселення відповідача з орендованого ним нежитлового приміщення підвалу загальною площею 49,5 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. М. Арнаутська, 30. Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради цілком обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5763,00 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Резолютивна частина:
1. Позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до фізичної особи-підприємця Лобас Каріни Ігорівни про розірвання договору оренди та виселення з нежитлового приміщення, стягнення заборгованості в загальній сумі 18425,59 грн. задовольнити. 2. СТЯГНУТИ з фізичної особи-підприємця Лобас Каріни Ігорівни ( [ADDRESS] ; ідент. код [NUMBER] ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; код ЄДРПОУ 26302595; р/р 37326036134299 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172) заборгованість з орендної плати в сумі 15644/п`ятнадцять тисяч шістсот сорок чотири/грн. 31 коп., пеню в сумі 2781/дві тисячі сімсот вісімдесят одна/грн. 28 коп. 3. Розірвати договір оренди нежитлового приміщення № 15/51 від 16.01.2015 р., укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; код ЄДРПОУ 26302595) та фізичною особою-підприємцем Лобас Каріною Ігорівною ( [ADDRESS] ; ідент. код [NUMBER] ). 4. Виселити фізичну особу-підприємця Лобас Каріну Ігорівну ( [ADDRESS] ; ідент. код [NUMBER] ) з нежитлового приміщення підвалу загальною площею 49,5 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; код ЄДРПОУ 26302595). 5. СТЯГНУТИ з фізичної особи-підприємця Лобас Каріни Ігорівни ( [ADDRESS] ; ідент. код [NUMBER] ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; код ЄДРПОУ 26302595; р/р 37326036134299 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172) витрати по сплаті судового збору в розмірі 5763/п`ять тисяч сімсот шістдесят три/грн. 00 коп. Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст рішення складено 13 січня 2020 р. Суддя В.С. Петров

Результат: granted