Вид судочинства: commercial
Суддя: Лаврова Л.С.
Дата ухвалення: 2013-12-24 00:00:00+02

Обставини справи:
Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський Бройлер" (надалі - відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 5567,07 грн., 3% річних - 1781,46 грн., а також відшкодувати за рахунок відповідача суму судового збору у розмірі 1720,50 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 11-287/КБ-Ю від 29.09.2011 року на купівлю-продаж природного газу. Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.012.2013 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву у якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на пропущення позивачем строку позовної давності щодо вимоги про стягнення пені. У призначеному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд прийняти рішення про їх задоволення. Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами. Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши представника позивача, судом встановлено наступне. Так, 29.09.2011р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та ТОВ "Курганський бройлер" (покупець) був укладений договір № 11-287/КБ-Ю купівлі-продажу природного газу та додаткові угоди до договору (а.с.15-25). Відповідно до п. 1.1. Договору продавець зобов'язався передати покупцеві у ІV кварталі 2011 року та у 2012 році природний газ для власних потреб, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ в обсязі та на умовах цього договору. Відповідно до п.6.1 Договору, оплата газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 50 відсоткової оплати вартості планових обсягів поставки природного газу за 5 днів до початку здійснення поставки. Решта 50 відсотків вартості планових обсягів поставки природного газу сплачується покупцем протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу. Відповідно до п. 3.3. Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла обліку газу покупця. На виконання умов Договору позивач поставив протягом вересеня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 699260,40 грн., що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками актом приймання - передачі природного газу від 30.09.2012 року. Однак в порушення умов договору, відповідач не здійснив оплату за спожитий газ своєчасно, у зв'язку з чим, позивачем у відповідності до умов договору нараховано пеню за період з 19.02.2013 року по 17.05.2013 року у сумі 5567,07 грн. Крім того, позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано три відсотки річних у розмірі 1781,46 грн. Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення з відповідача 5567,07 грн. пені, суд зазначає наступне. Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції. Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Водночас частиною шостою статті 232 ГК України визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду їх нарахування. Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Положеннями п. 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 рок №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором). Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за угодою сторін, тому, зокрема, умови договору, за якими сторони встановили, що така давність обчислюється не з моменту прострочення платежу, а з іншої дати, що визначається шляхом зворотного відрахування шести місяців від дати пред'явлення вимоги, суперечать вимогам закону і не застосовуються судом. Пунктом 7.2. Договору сторони визначили, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1. Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення платежу. Позивачем до матеріалів справи наданий обґрунтований розрахунок пені за весь період прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання по кожній поставці природного газу, відповідно до якого належною до сплати сумою є 5567,07 грн. Відповдач не скористався своїм правом щодо зменшення розміру пені та штрафу. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 5567,07 грн. Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення 3 % річних інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1781,46 грн. підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Резолютивна частина:
Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (64252, Харківська область, Балаклійський район, с. П'ятигірське, вул. Першотравнева, буд.1 код 30773272) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України", ЄДРПОУ 20077720 (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, р/р 260053012609 в ГОУ "Промінвест банк України, МФО 300012 ) пеню в розмірі 5567,07 грн., 3 % річних - 1781,46 грн., а також судовий збір 1720,50 грн. Повне рішення складено 26.12.2013 р. Суддя Лаврова Л.С.

Результат: granted