Вид судочинства: commercial
Суддя: Колісник Іван Іванович
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02

Обставини справи:
22.09.2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого згідно статуту у новій редакції, зареєстрованого державним реєстратором 18.07.2013 року, номер запису 12241050060006727, є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - Відповідач, Банк, Кредитор) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Центрторг-Агро" був укладений кредитний договір № 660 (далі - Кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії із загальним лімітом у сумі 1 500 000,00 грн. (п. 1.1 кредитного договору). 08.12.2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Красноармійський комбікормовий завод" (далі - Позивач, Поручитель) було укладено договір поруки № 660 (далі - Договір поруки), предметом якого є надання останнім поруки за виконання Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Центрторг-Агро" своїх обов'язків за кредитним договором № 660 від 22.09.2005 року, згідно якому кредитор надав боржнику кредит у сумі 2 000 000,00 грн., а боржник зобов'язаний: повернути кредит в строк до 22 вересня 2007 року, сплачувати за його користування відсотки згідно Додатку № 1 до кредитного договору в дату сплати процентів, якою є 25-е число кожного місяця, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати 38% річних в дату сплати процентів, зазначену вище, а також сплачувати винагороди, штрафи, пеню та інші платежі, відшкодовувати збитки у порядку та строки, зазначені у кредитному договорі (п. 1 договору поруки). За пунктом 2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших патежів, відшкодування збитків. Згідно з пунктом 13 договору поруки зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Згідно з додатковою угодою до кредитного договору № 660 від 22.05.2005 року, укладеною 24.07.2007 року між відповідачем та третьою особою - позичальником, грошовий ліміт за вказаним кредитним договором було збільшено до 4 650 000,00 грн. Позивач вважає, що за вказаних обставин був збільшений обсяг його відповідальності як поручителя за договором поруки № 660 від 08.12.2006 року, на що він згоди не давав, що і є причиною виникнення спору. Згідно з частиною першою, другою статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до нормативних пооложень частини першої статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 24.07.2007 року, тобто у день підписання між позивачем та третьою особою-позичальником додаткової угоди до кредитного договору про збільшення ліміту за цим договором до 4 650 000,00 грн., між позивачем та відповідачем було також укладено додаткову угоду до договору поруки № 660 від 08.12.2006 року. Відповідно до пункту 1 зазначеної додаткової угоди був збільшений обсяг поруки поручителя перед кредитором за виконання Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Центрторг-Агро" своїх обов'язків за кредитним договором від 22.09.2005 року № 660, згідно якому кредитор надав боржнику кредит у сумі 4 650 000,00 грн., а боржник зобов'язаний: повернути кредит в строк до 22 вересня 2008 року, сплачувати за його користування відсотки згідно Додатку № 1 до кредитного договору в дату сплати процентів, якою є 25-е число кожного місяця, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати 36,8% річних в дату сплати процентів, зазначену вище, а також сплачувати винагороди, штрафи, пеню та інші платежі, відшкодовувати збитки у порядку та строки, зазначені у кредитному договорі. На вимогу суду відповідачем були надані для огляду у судовому засіданні 10.01.2014 року оригінали договору поруки № 660 від 08.12.2006 року та додаткова до нього угода від 24.07.2007 року в частині збільшення обсягу відповідальності поручителя, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с. 62 - 64 том 1). За вказаних обставин факт підписання додаткової угоди до договору поруки № 660 від 08.12.2006 року спростовує доводи позивача, викладені у позові щодо збільшення обсягу його відповідальності як поручителя за кредитним договором без його згоди. Таким чином, вказані позивачем підстави для визнання договору поруки припиненим відсутні. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При цьому суд також враховує ту обставину, що позивач просить визнати припиненим договір поруки № 660 від 17.09.2008 року, однак будь-яких доказів на підтвердження укладення ним з відповідачем такого договору не надав. Позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, стосовно невірно обраного позивачем способу захисту своїх прав суд вважає безпідставною з огляду на таке. Згідно з пунктом першим чатини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. Зі змісту частини третьої статті 16 Цивільного кодексу України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого частиною першою статті 559 Цивільного кодексу України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту першого частини другої статті 16 Цивільного кодексу України. Крім того, законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-20цс11 та Вищого Господарського Суду України відповідно до постанови від 01.10.2013 року у справі № 2/258-09. У зв'язку з викладеним позов задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Резолютивна частина:
У задоволенні позову відмовити повністю. Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Повне рішення складено 15.01.2014 року. Суддя І.І. Колісник

Результат: denied