Вид судочинства: commercial
Суддя: Жиляєв Є.М.
Дата ухвалення: 2022-01-06 00:00:00+02

Обставини справи:
Позивач, Комунальне підприємство "Підземне Місто" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця Аносової-Слюсаренко Анастасії Михайлівни про стягнення 85489,52 грн., що складається з: - заборгованість з орендної плати за договором оренди №1731-Н від 29.06.2005 у розмірі 26531,39 грн., заборгованість з орендної плати за договором оренди №4163-Н від 21.08.2009 у розмірі 27857,78 грн., пені у розмірі 4308,21 грн. та 3 % річних у розмірі 816,04 грн.; - заборгованість за договорами оренди №1731-Н від 29.06.2005 та №4163-Н від 21.08.2009 з відшкодування витрат на утримання орендованого майна у загальному розмірі 23868,59 грн. (яка складається із заборгованості за договором №1731н/У від 01.04.2014 у розмірі 9853,20 грн. та №4163н/У від 01.04.2014 у розмірі 14015,39 грн.); пеня у розмірі 1772,93 грн. та 3% річних у розмірі 334,58 грн. На обґрунтування позову позивач вказує про неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов`язань за договорами оренди №1731-Н від 29.06.2005 та №4163-Н від 21.08.2009 в частині здійснення орендарем (відповідачем) повної та своєчасної сплати орендних платежів у визначені договорами строки. Окрім того, позивачем зазначено про неналежне виконання орендарем (відповідачем) своїх зобов`язань за договорами про відшкодування витрат на утримання орендованого майна №1731н/У від 01.04.2014 та №4163н/У від 01.04.2014 в частині здійснення орендарем своєчасних та повних платежів за утримання орендованого майна. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається із витрат зі сплати судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.11.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. З метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, судом було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи. Відповідач своїм конституційним правом на захист не скористався, відзив на позов не надав. Разом з цим, суд зазначає, що копія ухвала суду про відкриття провадження у справі від 09.11.2021, яка надсилалась судом на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ФОП Аносової-Слюсаренко Анастасії Михайлівни (ідентифікаційний код [NUMBER] ), повернулась до суду 19.11.2021 з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", а тому суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі в розумінні п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України. Крім того, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 по справі №911/3142/19, відповідно до яких направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Окрім цього, з метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, відповідачу були здійснені телефонограми (т.с. 1 а.с. 133-134), які прийняті відповідачем. Отже, суд дійшов висновку, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд даної справи. На час винесення рішення заяв чи клопотань до суду від відповідача не надійшло. Суд констатує, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань. За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. Матеріалами справи встановлено, що за погодженням управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна (Управління), між Комунальним підприємством "Підземне місто" (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Аносова-Слюсаренко А.М. (орендар) були укладені договори оренди нерухомого майна №1731-Н від 29.06.2005 та №4163-Н від 21.08.2009 (далі - Договори оренди). Так, у відповідності до типових умов зазначених договорів, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - кіоски, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Харкова та знаходяться на балансі комунального підприємства "Підземне місто" (майно). Відповідно до п. 10.1. вищевказаних Договорів оренди, в редакції додаткових угод від 28.09.2018 до договору №1731-Н від 29.06.2005 та від 26.09.2018 до договору №4163-Н від 21.08.2009, ці договори діють до 01.07.2021 року. На підставі ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-ХІІ від 10.04.1992 (далі - Закон), п. 10.6 Договорів оренди, в редакції додаткових угод від 28.09.2018 до договору №1731-Н від 29.06.2005 та від 26.09.2018 до договору №4163-Н від 29.06.2005, зазначені договори оренди припинили свої дії внаслідок закінчення строку, на який їх було укладено 01.07.2021 року, у зв`язку з чим, між сторонами були складені акти прийому-передачі майна від 01.07.2021. Відповідно до п.п. 3.5., 3.6, 3.7 Договорів оренди орендна плата за орендоване майно сплачується орендарем щомісяця протягом 20 календарних днів наступного місяця. Розмір орендної плати за кожний місяць визначається шляхом коригування Орендарем розміру орендної плати за минулий місяць на індекс інфляції за поточний місяць і сплачується ним самостійно. Орендар сплачує орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Орендна плата перераховується 100% на поточний рахунок орендодавця. Відповідно до п.3.4. Договорів оренди нарахування орендної плати та пені припиняється з дати підписання акту приймання-передачі майна або з моменту розірвання Договору відповідно до п.10.6. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі, стягується на користь орендодавця відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення (включаючи день проплати) (п. 3.10 Договорів оренди). Також, із обставин справи слідує, що 01.04.2014 між Комунальним підприємством "Підземне місто" (балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем Аносова-Слюсаренко А.М. (орендар) були укладені договори про відшкодування витрат на утримання орендованого майна №1731н/У та № 4163н/У, відповідно до типових умов цих договорів, балансоутримувач на території орендованого майна (за договором№1731н/У від 01.04.2014: Торгівельний кіоск №51, за договором №4163н/У від 01.04.2014: Торгівельний кіоск №31), які розташовані в підземному підвуличному пішохідному переході біля ст. Історичний музей (Пішохідний перехід), забезпечує надання послуг, перелік яких визначено п. 1.2 цього договору, а орендар зобов`язується відшкодувати балансоутримувачу витрати на ці послуги, а також виконувати інші обов`язки, визначені цим договором. Так, умовами пункту 1.2. вищевказаних договорів про відшкодування витрат на утримання орендованого майна, сторонами визначено перелік витрат, які підлягають відшкодуванню орендарем: 1.2.1. Електропостачання та енергонагляд; 1.2.2. Водопостачання та водовідведення, теплопостачання та опалення (для приміщень); 1.2.3. Організація та ведення договірної роботи; 1.2.4. Утримання підземних підвуличних пішохідних переходів. Відповідно п. 2.1.1. договорів про відшкодування витрат розмір плати за відшкодування витрат балансоутримувача на утримання майна залежить від складу робіт та послуг, які є складовими частинами витрат, необхідних на утримання майна, в т. ч. які надаються балансоутримувачу суб`єктами господарювання, цін та тарифів, які впливають на ціноутворення і визначається розрахунком щомісячної компенсації по відшкодуванню витрат балансоутримувача (Додаток до Договору "Розрахунок щомісячної компенсації по відшкодуванню витрат балансоутримувача"). Пунктом 2.2.3. Договорів про відшкодування витрат передбачено обов`язок орендаря своєчасно і в повному обсязі здійснювати відшкодування витрат балансоутримувача на утримання майна. Не пізніше 15 числа кожного місяця вносити плату за відшкодування витрат балансоутримувача на утримання Майна в поточному місяці на поточний рахунок балансоутримувача в повному обсязі згідно з Додатком до Договору "Розрахунок щомісячної компенсації по відшкодуванню витрат балансоутримувача". Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначив, що відповідач, як орендар не сплачував орендну плату за користування предметом оренди договорів та протягом періоду дії договорів оренди відповідачем неодноразово порушувалась його суттєві умови щодо здійснення орендарем повної та своєчасної сплати орендних платежів, за наслідками чого, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість з орендної плати, яка склала 54389,17 грн. А саме: - заборгованість з орендної плати за договором оренди №1731-Н від 29.06.2005 склалась за період з 25.02.2020 по 02.07.2021 склала 26531,39 грн. - заборгованість з орендної плати за договором оренди №4163-Н від 21.08.2009 склалась за період з 25.02.2020 по 30.06.2021 склала 27857,78 грн. Окрім цього, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованості з відшкодування витрат на утримання орендованого майна за договорами про відшкодування витрат на утримання орендованого майна №1731н/У від 01.04.2014 та № 4163н/У від 01.04.2014 у розмірі 23868,59 грн., яка складається із: - заборгованості за період з 25.02.22020 по 30.06.2021 за договором про відшкодування витрат на утримання орендованого майна №1731н/У від 01.04.2014 у розмірі 9853,20 грн.; - заборгованості за період з 25.02.2020 по 30.06.2021за договором про відшкодування витрат на утримання орендованого майна № 4163н/У від 01.04.2014 у розмірі 14015,39 грн. У матеріалах справи наявні розрахунки витрат балансоутримувача за договорами про відшкодування витрат на утримання орендованого майна №1731н/У від 01.04.2014 та №4163н/У від 01.04.2014 за спірний період (т.с. 1 а.с. 49-54). У зв`язку з наявною заборгованістю та з метою досудового врегулювання спору, позивачем було скеровано відповідачу претензію за вих. №705-10 від 29.10.2021, в якій позивач просив відповідача сплатити наявну перед Комунальним підприємством "Підземне місто" заборгованість. Проте вказана заборгованість з орендної плати у загальному розмірі 54389,17 грн., як і заборгованості з відшкодування витрат на утримання орендованого майна у розмірі 23868,59 грн. залишилася відповідачем несплаченою. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного. Предметом судового розгляду у цій справі є вимога позивача про стягнення заборгованості з орендної плати за договорами оренди нерухомого майна №1731-Н від 29.06.2005 та №4163-Н від 21.08.2009 у розмірі 54389,17 грн. та заборгованості з відшкодування витрат на утримання орендованого майна за договорами про відшкодування витрат на утримання орендованого майна №1731н/У від 01.04.2014 та № 4163н/У від 01.04.2014 у розмірі 23868,59 грн. Стаття 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань. За правовою природою укладені сторонами договори оренди нерухомого майна №1731-Н від 29.06.2005 та №4163-Н від 21.08.2009 є договором оренди комунального майна. Відповідно до норм ч.1 та 2 ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Як зазначено в ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, у даному разі, матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу норм ч.1 та 2 ст.283 ГК України та ст. 759 ЦК України, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Частиною 1 ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (№2269-XII від 10.04.1992) визначено, що оренда визначається як є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Згідно з вимогами частин 1, 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", чинного на дату укладення договору та додаткових угод, істотними умовами оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; виконання зобов`язань; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. При цьому, відповідно до умов укладених договорів орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі (ч. 3. ст. 19 Закону). пунктами 3.5., 3.6, 3.7 Договорів оренди орендна плата за орендоване майно сплачується орендарем щомісяця протягом 20 календарних днів наступного місяця. Розмір орендної плати за кожний місяць визначається шляхом коригування Орендарем розміру орендної плати за минулий місяць на індекс інфляції за поточний місяць і сплачується ним самостійно. Орендар сплачує орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Орендна плата перераховується 100% на поточний рахунок орендодавця. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази належного виконання орендарем своїх зобов`язань щодо здійснення повної та своєчасної сплати орендних платежів за договорами оренди нерухомого майна №1731-Н від 29.06.2005 та №4163-Н від 21.08.2009, як і не надав доказів віднесення відповідача до орендарів, які звільняються від орендної плати під час дії карантину (зокрема у період з березня 2020 р. по травень 2020 р.). Доказів сплати заборгованості з відшкодування витрат на утримання орендованого майна за договорами про відшкодування витрат на утримання орендованого майна №1731н/У від 01.04.2014 та № 4163н/У від 01.04.2014 у розмірі 23868,59 грн. відповідачем також не надано суду та в матеріалах справи ці докази відсутні. Отже, приймаючи до уваги викладені обставини, враховуючи доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, а також враховуючи те, що відповідач не спростував обставини, які повідомлені позивачем, суд визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача 54389,17 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди №1731-Н від 29.06.2005 та №4163-Н від 21.08.2009, а також вимоги про стягнення 23868,59 грн. заборгованості з відшкодування витрат на утримання орендованого майна за договорами про відшкодування витрат на утримання орендованого майна №1731н/У від 01.04.2014 та № 4163н/У від 01.04.2014 обґрунтованими, такими, що відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню повністю. Щодо заявленої до стягнення 4308,21 грн. пені за порушення зобов`язань зі сплати орендних платежів (яка складається з суми пені за неналежне виконання умов договору оренди №1731-Н від 29.06.2005 у розмірі 2193,73 грн. та договору оренди №4163-Н від 21.08.2009 у розмірі 2114,48 грн.), а також 1772,93 грн. пені за неналежне виконання зобов`язань зі сплати витрат по відшкодуванню витрат на утримання орендованого майна (яка складається з суми пені за порушення умов договору №1731н/У від 01.04.2014 в сумі 725,14 грн. та договору №4163н/У від 01.04.2014 в сумі 1047,79 грн.), суд виходить з на ступного. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 614 Цивільного Кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України). Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України). Так, відповідно до статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України). Згідно з ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Приписами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до п. 3.10 Договір оренди, орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі, стягується на користь Орендодавця відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення (включаючи день проплати). Відповідно до розрахунків пені загальний розмір пені за порушення зобов`язань за договорами оренди склала 4308,21 грн., зокрема за договором оренди №1731-Н від 29.06.2005 у розмірі 2193,73 грн. та за договором оренди №4163-Н від 21.08.2009 у розмірі 2114,48 грн. Крім цього, згідно з п. 4.1. Договорів про відшкодування витрат за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Відповідно до умов п. 4.3. Договорів про відшкодування витрат, у випадку порушення орендарем строків внесення плати за відшкодування витрат балансоутримувача на утримання майна, плата перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі, стягується на користь балансоутримувача відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення (включаючи день проплати) За розрахунками позивача, загальний розмір пені за порушення умов договорів про відшкодування витрат склав 1772,93 грн., зокрема за договорам №1731н/У від 01.04.2014 у розмірі 725,14 грн. та за договором № 4163н/406/У від 01.04.2014 у розмірі 1047,79 грн. Перевіривши правильність нарахування позивачем заявлених до стягнення сум пені на предмет відповідності вимогам договору та чинного законодавства, зокрема, ст. 253-255, 549 ЦК України, ст. 231, 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а також умов договорів, суд дійшов висновку, що розрахунки пені позивача є правильно розрахованим, враховуючи на що, позовні вимоги про стягнення 4308,21 грн. пені за порушення зобов`язань зі сплати орендних платежів за договорами оренди №1731-Н від 29.06.2005 та №4163-Н від 21.08.2009, а також 1772,93 грн. пені за неналежне виконання зобов`язань зі сплати витрат по відшкодуванню витрат на утримання орендованого майна, підлягають задоволенню. Також, позивач просить стягнути з відповідача 816,04 грн 3% річних за порушення зобов`язань за договорами оренди (що складається з: за договором оренди №1731-Н від 29.06.2005 у розмірі 416,50 грн та за договором оренди №4163-Н від 21.08.2009 у розмірі 399,54 грн) та 334,58 грн. 3 % річних за неналежне виконання зобов`язань за договором про відшкодування витрат на утримання орендованого майна (що складається з: за договором № 1731н/У від 01.04.2014 у розмір 136,77 грн та за договором №4163н/У від 01.04.2014 у розмірі 197,81 грн). У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 Цивільного кодексу України). За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Приписи статті 625 Цивільного кодексу України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. Відповідно до нарахувань позивача, сума 3 % річних за порушення зобов`язань за договорами оренди складає 816,04 грн., зокрема за договором оренди №1731-Н від 29.06.2005 у розмірі 416,50 грн. та за договором оренди №4163-Н від 21.08.2009 у розмірі 399,54 грн. Крім цього, відповідно до нарахувань позивача, сума 3 % річних за неналежне виконання зобов`язань за договором про відшкодування витрат на утримання орендованого майна складає 334,58 грн., зокрема за договором № 1731н/У від 01.04.2014 у розмір 136,77 грн. та за договором №4163н/У від 01.04.2014 у розмірі 197,81 грн. Перевіривши надані позивачем розрахунки сум 3 % річних, судом установлено, що ці нарахування здійснені позивачем у відповідності до умов чинного законодавства, вказані розрахунки є арифметично вірними, тому підлягають задоволенню. Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову як обґрунтованого, підтвердженого доданими до матеріалів справи доказами та не спростованого відповідачем. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про повне задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. на відповідача. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
Позов задовольнити повністю. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Аносової-Слюсаренко Анастасії Михайлівни ( [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь Комунального підприємства "Підземне Місто" (61012, м. Харків, вул. Суздальські ряди, 9, код ЄДРПОУ 39044307) - 54389,17 грн. заборгованості з орендної плати за договорами оренди №1731-Н від 29.06.2005 та №4163-Н від 21.08.2009; 4308,21 грн. пені; 816,04 грн. 3 % річних; 23868,59 грн. заборгованості з відшкодування витрат на утримання орендованого майна за договорами про відшкодування витрат на утримання орендованого майна №1731н/У від 01.04.2014 та № 4163н/У від 01.04.2014; 1772,93 грн. пені; 334,58 грн. 3% річних та 2270,00 грн. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України. Повне рішення складено "06" січня 2022 р. Суддя Є.М. Жиляєв

Результат: granted