Вид судочинства: commercial
Суддя: Дупляк Степан Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02

Обставини справи:
1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 08.06.2022 за вих. № 4801/09 до Фізичної особи-підприємця Храменка Дмитра Олександровича (далі - відповідач-1) та до [PERSON] (далі - відповідач-2) про солідарне стягнення 80.341,53 грн за безпідставно набуту теплову енергію у період з 01.10.2013 до 31.10.2021. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача-1 та відповідача-2 солідарно. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/1527/22 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2022. Ухвалою від 20.06.2022 суд звернувся до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області (вул. В. Липинського, 7, м. Дніпро, E-mail: dp@dmsu.gov.ua) із запитом щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання [PERSON] . Через відділ документального забезпечення 30.06.2022 від Головного управління ДМС у Дніпропетровській області надійшла інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача-2. Ухвалою від 04.07.2022 позовну заяву залишено без руху, позивачу запропоновано повідомити суду реєстраційні номери облікових карток платників податків відповідача-1 та відповідача-2. Через відділ документального забезпечення 07.09.2022 від позивача надійшла заява від 06.09.2022 за вих. № 6990/09 про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач зазначив, що не має можливості виконати вимоги ухвали від 04.07.2022, оскільки відомості щодо реєстраційних номерів облікових карток платників податків відповідача-1 та відповідача-2 відсутні. Крім цього, позивач звернувся до суду з клопотання від 06.09.2022 за вих. № 6990/09 і просить суд витребувати у Державної податкової служби реєстраційні номери облікових карток платників податків відповідача-1 та відповідача-2. Господарський суд запитав інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань щодо реєстраційних номерів облікових карток платників податків відповідача-1 та відповідача-2. Так, господарський суд встановив, що реєстраційні номери облікових карток платників податків відповідача-1 - 2852104652, а відповідача-2 - 2452715018. Отже, обставини, які перешкоджали відкриттю провадження у справі є усунутими. Ухвалою від 09.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження). Через відділ документального забезпечення 26.10.2022 від адвоката відповідача-1 та відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 31.10.2022 вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи почато спочатку. Замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Повідомлено учасників справи, що підготовче засідання відбудеться 16.11.2022. Через відділ документального забезпечення 03.11.2022 (електронною поштою) та 04.11.2022 (поштою) від адвоката відповідача-1 та відповідача-2 надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, у якій адвокат відповідача-1 та відповідача-2 просить суд забезпечити участь представника у судовому засіданні, яке призначено на 16.11.2022 о 11 год 15 хв в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon". Ухвалою від 04.11.2022 у задоволенні клопотання адвоката відповідача-1 та відповідача-2 в частині проведення засідання 16.11.2022 о 11 год 15 хв в режимі відеоконференції відмовлено. Через відділ документального забезпечення 04.11.2022 (електронною поштою) від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, у якій позивач просить суд забезпечити участь представника позивача у судовому засіданні, яке призначено на 16.11.2022 о 11 год 15 хв в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon". Ухвалою від 04.11.2022 у задоволенні клопотання позивача в частині проведення засідання 16.11.2022 о 11 год 15 хв в режимі відеоконференції відмовлено. Через відділ документального забезпечення 14.11.2022 від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату та про проведення наступного судового засідання для представника позивача в режимі відеоконференції. Через відділ документального забезпечення 16.11.2022 від відповідачів-1,2 надійшов відзив, у якому відповідачі-1,2 просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Через відділ документального забезпечення 16.11.2022 від відповідачів-1,2 надійшло клопотання про закриття провадження у справі № 904/1527/22, оскільки справа №904/1527/22, на думку відповідача, не підсудна господарському суду. Через відділ документального забезпечення 16.11.2022 від відповідачів-1,2 надійшла заява про перенесення розгляду справи, зважаючи на існуючу у відповідача необхідність отримати відповіді на адвокатські запити та подати додаткові докази у справу. Через відділ документального забезпечення 16.11.2022 від відповідачів-1,2 надійшла заява про застосування строків позовної давності. Ухвалою від 16.11.2022 зобов`язано відповідача-1,2 невідкладно направити на адресу позивача копію відзиву з доданими до нього документами листом з описом вкладення, докази чого негайно надати суду. Вирішення питання про прийняття відзиву з доданими до нього документами відкладено. Зобов`язано позивача надати суду докази, які підтверджують здійснення відповідачами-1,2 підприємницької діяльності у нежитловому приміщенні розташованому за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Софії Перовської, будинок 9, приміщення 51. Зобов`язано відповідача надати суду докази того, що нежитлове приміщення розташоване за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Софії Перовської, будинок 9, приміщення 51 не використовується відповідачами-1,2 для здійснення підприємницької діяльності та письмові пояснення разом з доказами, які їх підтверджують щодо цільового використання відповідачами-1,2 вказаного нежитлового приміщення. Розгляд клопотання відповідача про закриття провадження у справі №904/1527/22 відкладено. Запропоновано відповідачам-1,2 продублювати заяву про застосування строків позовної давності у паперовому вигляді. Відкладено підготовче засідання у справі до 30.11.2022. Повідомлено, що для адвоката відповідача-1 та відповідача-2 КАСЬЯНА Миколи та адвоката позивача ЦУКАНОВОЇ Наталії засідання відбудеться в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/). Через відділ документального забезпечення 28.11.2022 від відповідачів-1,2 надійшла заява на виконання ухвали суду разом із доказами направлення на адресу позивача копії відзиву з доданими до нього документами листом з описом вкладення. Крім цього, відповідачі-1,2 продублювали заяву про застосування строків позовної давності у паперовому вигляді. Водночас відповідачі-1,2 не виконали вимог ухвали від 16.11.2022 про зобов`язання відповідача надати суду докази того, що нежитлове приміщення розташоване за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Софії Перовської, будинок 9, приміщення 51 не використовується відповідачами-1,2 для здійснення підприємницької діяльності та письмові пояснення разом з доказами, які їх підтверджують щодо цільового використання відповідачами-1,2 вказаного нежитлового приміщення. Оцінивши надані позивачем докази направлення копії відзиву з доданими до нього документами на адресу відповідача, суд визнав їх належними, а відзив такими, що підлягає прийняттю до розгляду. Через відділ документального забезпечення 28.11.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить суд визнати причини пропуску строку позовної давності поважними та поновити його. Крім цього, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Разом з відповіддю на відзив від позивача отримано клопотання (в порядку передбаченому ст. 42 ГПК України), у якому позивач просить визнати поважними причини з пропущенням строку на подання відповіді на відзив та долучити до матеріалів справи відповідь на відзив позивача. Оцінивши відповідь на відзив та додані до неї документи, господарський суд встановив, що позивач скористався правом на подачу відповіді на відзив і надіслав її іншим учасникам справи, отже господарський суд визнав за можливе прийняти її до розгляду. Через відділ документального забезпечення 30.11.2022 від позивача надійшли заперечення проти клопотання про закриття провадження, у яких позивач просить суд надати належну оцінку обставинам, зазначеним у запереченнях та врахувати їх під час винесення рішення у справі № 904/1527/22. За результатами судового засідання 30.11.2022 оголошено перерву до 21.12.2022. Через відділ документального забезпечення 15.12.2022 від відповідача-1,2 надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою від 21.12.2022 у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі №904/1527/22 відмовлено, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 11.01.2023. В судовому засіданні 11.01.2023 представники учасників справи відповіли на запитання суду, надали пояснення у справі, представник позивач просив суд позов задовольнити, представник відповідачів просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі. З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти. Стислий виклад позиції позивача Відповідачі-1,2 є власниками нежитлового приміщення, до якого позивачем у період з 01.10.2013 до 31.10.2021 постачалася теплова енергія без договору, а тому наявні підстави для стягнення з відповідачів-1,2 оплати за фактично отриманні послуги. Стислий виклад позиції відповідачів-1,2 Відповідачі-1,2 стверджують, що до нежитлового приміщення теплова енергія не постачалася, а тому і відсутній договір. Крім того, вимоги позивача про оплату теплової енергії за період з 01.10.2013 до 15.06.2019 подані з пропуском строку позовної давності. Доводи позивача щодо відзиву відповідача на позовну заяву Позивач наголосив, що укладення договору є обов`язком саме відповідачів-1,2. Факт відключення від системи централізованого теплопостачання має підтверджуватися певними доказами, як визначені Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.070.2005 № 630. Порушення строку позовної давності позивач обґрунтував наявністю значної кількості споживачів та отримання інформації щодо власників спірного майна лише 03.12.2020. Доводи відповідача щодо відповіді на відзив Відповідачі-1,2 заперечення на позов не надали. 2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У даному випадку до предмета доказування входять такі обставини: наявності/відсутності договору; поставки теплової енергії; настання строку оплати за спожиту теплову енергію поставлену у період з 01.10.2013 до 31.10.2021; наявності/відсутності заборгованості з поставки теплової енергії; наявності/відсутності солідарного обов`язку у відповідача-1 та відповідача-2; припинення/подачі теплоносія до приміщення відповідача-1 та відповідача-2; пропуску строку позовної давності; наявності/відсутності підстав для поновлення строку позовної давності. Суд встановив, що відповідно до інформації, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, (інформаційна довідка № 235226416 від 03.12.2020) (арк. 8, том 1) нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Перовської Софії, будинок 9, приміщення 51, загальною площею 78,5 кв. м 02.02.2011 зареєстровано на праві спільної часткової власності за відповідачем-1 та відповідачем-2 (по Ѕ кожному) на підставі договору купівлі-продажу, ВРВ № 738124, ВРВ №738125, 07.10.2010, Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Чорна О.С., зареєстровано в реєстрі за № 2244, акт приймання-передавання від 07.10.2010. Договір купівлі-продажу теплової енергії між позивачем, відповідачем-1 та/або відповідачем-2 укладений не був. Належне виконання зобов`язань позивача стосовно надання послуг з теплопостачання до нежитлового приміщення, яке знаходиться у власності відповідача-1 та відповідача-2 у період з 01.10.2013 до 31.10.2021 підтверджується Актами включення опалення та припинення подачі теплоносія за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Софії Перовської будинок 9 приміщення 51, а саме: у 2013-2014 роках акт про включення опалення від 03.10.2013; акт про припинення подачі теплоносія від 25.03.2014; у 2014-2015 роках акти відсутні; у 2015-2016 роках акт про включення опалення від 23.10.2015; акт про припинення подачі теплоносія відсутній; у 2016-2017 роках акти відсутні; у 2017-2018 роках акт про включення опалення від 30.10.2017; акт про припинення опалення від 01.04.2018: у 2018-2019 роках акти відсутні; у 2019-2020 роках акт про включення подачі теплоносія № 243 від 14.11.2019; акт про припинення подачі теплоносія від 27.04.2020; у 2020-2021 роках акт про включення подачі теплоносія № 212 від 10.11.2020; акт про припинення подачі теплоносія № 1 від 14.04.2021. За теплову енергію, яка була поставлена до нежитлового приміщення відповідача-1 та відповідача-2 у період з 01.10.2013 до 31.10.2021 позивач нарахував до стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 суму заборгованості у розмірі 80.341,53 грн. Оскільки спір не був вирішених мирним шляхом, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. 3. ПОЗИЦІЯ СУДУ Предметом позову позивач визначив стягнення 80.341,53 грн за безпідставно набуту теплову енергію у період з 01.10.2013 до 31.10.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Оцінивши фактичні обставини справи та наявні докази, господарський суд встановив відсутність між сторонами укладеного договору у спірний період (з 01.10.2013 до 31.10.2021) поставки теплової енергії. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. З 01.05.2019 введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги», згідно із статтею 5 якого комунальною послугою є послуга з постачання теплової енергії. Відповідно, взаємовідносини між теплопостачальною організацією та споживачами теплової енергії, споживачами послуг з постачання теплової енергії регулюються згідно з вимогами чинних нормативно-правових актів, що враховують особливості споживання теплової енергії як товарної продукції та споживання послуги з постачання теплової енергії як комунальної послуги. Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначаються згідно з Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198. Правилами користування тепловою енергією визначено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Пунктом 14 Правил користування тепловою енергією, визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, вказано, що споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання. Отже в разі, якщо споживач знаходиться поза межами багатоквартирного будинку, то договірні відносини між виконавцем послуг та ним регулюються відповідно до статей 179-188 ГК України на основі господарських договорів. Предметом регулювання Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Так, відповідно до статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Порядок та особливості укладання, зміни і припинення нових договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Матеріали справи не містять доказів укладення договору на послугу з постачання теплової енергії за відповідним тарифом, що є наслідком невиконання саме споживачами обов`язку з укладання договору на поставку теплової енергії до спірного об`єкта. Однак відсутність укладення договору з позивачем не позбавляє відповідачів-1,2 обов`язку оплатити надані їм послуги в межах строку позовної давності. З огляду на таке. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями та споживачами, а також їхні права й обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються лише на договірних засадах, проте, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, установлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Лише факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. При цьому суд враховує такі правові позиції касаційних судів та Великої Палати Верховного суду. Відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє відповідачів від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правовий висновок у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15). Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 7128916/17-ц. У постанові Верховного Суду від 25.03.2019 у справі № 910/12510/17 викладено правовий висновок, відповідно до якого: "укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а є його обов`язком. Сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період". Отже, навіть за відсутності договору, втім, з належним підтвердженням матеріалами справи факту її поставки споживачу, останній не звільняється від оплати такого товару. Суд встановив, що відповідачі-1,2 у відзиві заперечують подачу теплоносія до нежитлового приміщення, проте жодних доказів на підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи не долучають. Водночас відповідно до п.п. 24, 25, 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (із змінами), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства; самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється; відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України ,,Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. На виконання п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (із змінами), наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 № 169 затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, згідно п.п. 1.1 та 1.2 якого цей Порядок визначає процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від послуг ЦО і ГВП; для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП (Комісія), призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії. В розділі 2 цього ж Порядку встановлено процедуру звернення до Комісії та розгляду нею питання відносно технічної можливості відключення споживачів від мереж централізованого опалення. Зокрема, суб`єктом звернення є власник (и) всього житлового будинку. При цьому згідно п. 2.2.3 Порядку, якщо заявником виступає власник, наймач (орендар) окремого приміщення, Комісія має право не розглядати його заяву до прийняття рішення про відключення від мереж централізованого теплопостачання всього будинку. Проаналізувавши наведені норми матеріального права в контексті спірних правовідносин, господарський суд зазначає, що з метою захисту інтересів усіх співвласників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку законодавчо передбачено спеціальну процедуру відключення від мереж централізованого опалення за загальним правилом лише житлового будинку в цілому. Можливість звернення власника окремого приміщення також визначена п.2.2.3 Порядку, проте Комісія з урахуванням технічних характеристик будинку вправі не розглядати таке звернення до прийняття рішення про відключення від мереж централізованого теплопостачання всього будинку. За таких обставин, чинне законодавство з питань постачання теплової енергії встановлює в якості обов`язкової передумови для відключення споживача отримання позитивного висновку Комісії, який надається за письмовим зверненням зацікавленої особи з урахуванням технічної можливості відключення. Як вбачається з матеріалів справи, нежиле приміщення відповідачів-1,2, яке знаходиться в будинку, обладнаному системою централізованого опалення. Докази від`єднання будинку в цілому, як і приміщень відповідачів-1,2 від мережі централізованого опалення в матеріалах справи № 904/1527/22 немає. Суд зазначає, що системи опалення приміщень відповідачів є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинків, в яких вони розташовані, при цьому, суд враховує, що теплопостачання - це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Відповідно до законів термодинаміки тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, а теплова енергія, що міститься в повітрі, в елементах інтер`єру приміщення, передається, в тому числі, і в сусідні приміщення через внутрішні стіни, перегородки та перекриття. Внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 Опалення, вентиляція та кондиціонування опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла до приміщення. Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживачів сплатити вартість теплової енергії з фактом її споживання. Отже, при підрахунку теплоспоживання необхідно враховувати, в тому числі, тепловиділення в приміщенні від поверхонь прокладених трубопроводів (стояків, підводок до приладів тощо), що знаходяться у приміщенні з приладами обліку або без них. Таким чином, якщо навіть у приміщенні відсутні опалювальні прилади, але є стояки, підводки до приладів, споживач повинен сплачувати за фактичне тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів. Суд звертає увагу, що у листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.03.2015 за № 2450/15/61-15 надано роз`яснення, що оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами «для населення» здійснюють власники чи користувачі квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, а для власників нежитлових приміщень застосовується тариф як для «інших споживачів». Оскільки відповідачі спожили теплову енергію для обігріву належного їм на праві власності нежитлового приміщення, то позивачем при розрахунках вартості наданих відповідачам послуг правомірно застосовувався тарифи, передбачений для групи «інші споживачі». Водночас суд встановив, що матеріалами справи підтверджено подачу (припинення) тепла до приміщення відповідачів лише у опалювальні періоди 2013-2014, 2017-2018, 2019-2020, 2020-2021. При цьому докази подачі (припинення) тепла до приміщення відповідачів у опалювальні періоди 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017, 2018-2019, 2021-2022 у матеріалах справи №904/1527/22 відсутні. Відтак, нарахована до стягнення з відповідача заборгованість за теплову енергію, яка була поставлена відповідачу у період з 01.10.2013 до 31.10.2021 на загальну суму 80.341,53 грн, визнається судом частково обґрунтованою (у розмірі 38.919,23 грн). Як зазначалось вище, під час вирішенні питання настання строку оплати теплової енергії, поставленої позивачем у період з 01.10.2013 до 31.10.2021, підлягає застосування ПОСТАНОВА КАБІНЕТУ МІНІСТРІВ УКРАЇНИ від 21.07.2005 за № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (в редакції чинній з 11.11.2011). Постанова Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за №630 втратила чинність 01.05.2022. У п. 18 вказаної постанови зазначено, що оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Оскільки договір між сторонами про купівлю-продаж теплової енергії укладений не був, відповідачі-1,2 були зобов`язані розрахуватися за отриману від позивача у період 01.10.2013 до 31.10.2021 теплову енергію не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем). Таким чином, строк оплати послуг за поставлену позивачем відповідачу теплову енергію є таким, що настав. Так, відповідачі-1,2 були зобов`язані були розраховуватися з позивачем за поставлену останнім теплову енергію до 20 числа відповідного місяця, наступного за розрахунковим періодом, проте цього не зробили. Докази зворотного матеріали справи не містять. Щодо застосування строку позовної давності Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Наслідки спливу позовної давності визначені у ст. 267 ЦК України. Так, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4). Водночас, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5). Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог. Тобто висновок про дотримання або пропущення позовної давності суд має робити щодо кожної позовної вимоги окремо. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Суд встановив, що матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідачів перед позивачем за подачу теплоносія до приміщення відповідачів у період з 2013-2014, 2017-2018, 2019-2020, 2020-2021 на загальну суму 38.919,23 грн. Решта вимог заявлена неправомірно, а тому у їх задоволенні слід відмовити, з підстав їх необґрунтованості. Отже, позовна давність за вимогами про стягнення плати за теплову енергію поставлену у період з жовтня 2013 року до березня 2014 року почала свій перебіг у період з 21.11.2013 до 21.04.2014 і спливла у період з 20.11.2016 до 20.04.2017, тому у задоволенні вимог в частині стягнення 4.531,20 грн, слід відмовити, у зв`язку зі спливом позовної давності. Позовна давність за вимогами про стягнення плати за теплову енергію поставлену у період з жовтня 2017 року до квітня 2018 року почала свій перебіг у період з 21.11.2017 до 21.05.2018, а позовна давність за вимогами про стягнення плати за теплову енергію поставлену у період з листопада 2018 року до квітня 2019 року почала свій перебіг у період з 21.12.2018 до 21.05.2019. З позовною заявою позивач звернувся до господарського суду 09.06.2022, що підтверджується відомостями Укрпошти зазначеними на конверті у якому позов надійшов до суду (арк. 64, том 1), а тому з вимогами про стягнення плати за теплову енергію поставлену у період з листопада 2020 року до квітня 2021 року позивач звернувся до суду в межах позовної давності. Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 до 31.10.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжено (у тому числі, і станом на час звернення позивача з позовом до суду). Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Отже, у спірних правовідносинах, в частині стягнення плати за теплову енергію, поставлену починаючи з жовтня 2017 року, строк позовної давності в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (09.06.2022) не сплив та продовжився на строк дії карантину. Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі №926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Обґрунтування позивача щодо пропуску строку позовної давності такі як велика кількість споживачів, постачання послуг безупинно, відсутність інформації щодо власників спірного майна, судом визнаються неповажними причинами пропуску строку позовної давності, а тому строк позовної давності за вимогами про стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 плати за теплову енергію поставлену у період з жовтня 2013 року до березня 2014 року поновленню не підлягає. Таким чином, за теплову енергію, поставлену у період з жовтня 2017 року до квітня 2018 року, з листопада 2018 року до квітня 2019 року та з листопада 2020 року до квітня 2021 року підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 34.388,03 грн. В силу ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. З огляду на фактичні обставини справи суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу теплової енергії між позивачем та відповідачами-1,2 не укладався, а тому ані умовами договору, ані вимогами чинного законодавства України не передбачений обов`язок відповідача-1 та відповідача-2 відповідати за зобов`язаннями з утримання належного їм майна солідарно, оскільки солідарні зобов`язання виникають тільки у випадках, встановлених договором або законом. А у даному випадку кожен із відповідачів несе персональний обов`язок з оплати теплопостачання за належну кожному із них Ѕ частину вищевказаного нежитлового приміщення. Більш того, предмет зобов`язання (грошові кошти) є подільною річчю, оскільки грошові кошти можна поділити без втрати її цільового призначення. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованості за поставлену теплову енергію у рівних частинах, оскільки вони є власниками нерухомого майна до якого поставлялася теплова енергія у рівних частинах (по Ѕ кожний). Так, стягненню з відповідача-1 підлягає 17.194,02 грн та з відповідача-2 підлягає стягненню 17.194,02 грн. Судові витрати Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача-1 та відповідача-2 у рівних частинах пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено 42,80% позовних вимог на відповідача-1 та відповідача-2 витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються у рівних частинах /по 530,93 грн з кожного/. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Резолютивна частина:
Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Храменка Дмитра Олександровича ( [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) на користь Акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" (50014, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Електрична, 1; ідентифікаційний код 00130850) 17.194,02 грн (сімнадцять тисяч сто дев`яносто чотири грн 02 к.) основної заборгованості, 530,93 грн (п`ятсот тридцять грн 93 к.) судового збору. Стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) на користь Акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" (50014, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Електрична, 1; ідентифікаційний код 00130850) 17.194,02 грн (сімнадцять тисяч сто дев`яносто чотири грн 02 к.) основної заборгованості, 530,93 грн (п`ятсот тридцять грн 93 к.) судового збору. В частині стягнення 45.953,50 грн основної заборгованості відмовити. Видати наказ(и) після набрання рішенням законної сили. Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня його повного складення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Результат: partial