Вид судочинства: commercial
Суддя: Кабакова В.Г.
Дата ухвалення: 2019-01-03 00:00:00+02

Обставини справи:
Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 08.05.2012, яке було змінено постановою Вищого господарського суду України від 01.10.2012 в частині дати укладення договору (з 06.02.2011 року) по справі № 5013/1216/11 між Олександрійською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Айсберг" укладено договір оренди земельної ділянки площею 186,00 кв.м., яка знаходиться по вул. Червоного Козацтва суміжно з будинком № 41 в м. Олександрії та складається з земельної ділянки площею 82,00 кв.м. (кадастровий номер 3510300000:10:437:0029) та земельної ділянки площею 104 кв.м. (кадастровий номер 3510300000:10:437:0028). Відповідно до п. 8 Договору, його укладено строком на 5 років. По закінченню строку, на який було укладено договір оренди, орендар має переважне право на укладення договору на новий строк. У цьому разі орендар повинен за два місяці, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, повідомити письмово орендодавця про намір скористатися цим правом. Відповідно до п. 20, передача земельної ділянки орендарю здійснюється в 10-ти денний строк після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі. Прикінцевими положеннями передбачено, що договір набуває чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації. Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, зареєстровано право на оренду земельної ділянки площею 82,00 кв.м. (кадастровий номер 3510300000:10:437:0029) та земельної ділянки площею 104 кв.м. (кадастровий номер 3510300000:10:437:0028), Реєстраційною службою Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області 25.04.2013 (а.с. 30-31). В листі-повідомленні від 22 травня 2018 року № 263/10/06/1 Олександрійська міська рада Кіровоградської області з посиланням на частини 2 та 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" повідомила позивача про неможливість продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки площею 186,00 кв.м., яка знаходиться по вул. Червоного Козацтва, 41, в м. Олександрія. Відповідачем зазначено, що генеральним планом м. Олександрії передбачено, що вздовж вулиці Червоного Козацтва від проспекту Соборного в напрямку Інгулець передбачене будівництво бульвару. На даний час будівництво бульвару дійснене частково. Незабудована земельна ділянка бульвару тимчасово відведена для розміщення ринку продовольчих товарів з розміщенням тимчасових торгових місць. До листа повідомлення було додано два примірники акта прийняття земельної ділянки з орендного користування для підписання, що підтверджується копією квитанції та описом цінного листа (а.с. 44-45). Лист направлено за адресою вул. Козацька, 41/75, м. Олександрія 28008. Судом враховано, що згідно розпорядження міського голови від 19.02.2016 № 28 "Про затвердження найменувань мікрорайонів, площ, проспектів, вулиць та провулків у м. Олександрії", вулицю Червоного Козацтва перейменовано на вулицю Козацька. Таким чином, лист від 22 травня 2018 року № 263/10/06/1, направлено за належною адресою. Лист отримано позивачем 24.05.2018 року, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошта за номером поштового відправлення 2800005828698. 29 травня 2018 року позивач направив на адресу відповідача лист повідомлення, в якому посилався на частини 6 та 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та просив поновити Договір про оренду землі на тих самих умовах, що були передбачені Договором (а.с. 29). Лист отримано відповідачем 29 травня 2018 року про що свідчить відмітка останнього про отримання. До листа позивачем додано проект відповідної додаткової угоди. Оскільки додаткова угода про поновлення Договору не була укладена, позивач звернувся з позовом у даній справі. При розгляді справи господарський суд враховує наступне. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України); у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (частина 5 статті 11 ЦК України). Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України). Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина перша статті 93 ЗК України). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (частина перша статті 124 ЗК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина друга статті 6 ЦК України). Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (абзац другий частини третьої статті 6 ЦК України). Згідно ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Одним із обов'язкових елементів поняття "верховенство права" є юридична визначеність. За змістом пункту 72 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/99) Суд наголосив, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 § 1, повинно тлумачитися в контексті преамбули Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним із основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Посилання, що одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду, наведено і в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Салов проти України" та інші. Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовної якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах). Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ, а суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Отже, рішення господарського суду Кіровоградської області від 08.05.2012 у справі № 5013/1216/11, яке набрало законної сили 01.10.2012 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують. Постановою ВГСУ від 01.10.2012 виключено з резолютивної частини рішення дату укладання договору (з 06.02.2011). Касаційною інстанцією зазначено, що при винесенні рішення, господарський суд першої інстанції залишив поза увагою положення частини 2 статті 187 ГК України, відповідно до яких день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше. Таким чином договір між сторонами укладено 01.10.2012. За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (частина перша статті 792 ЦК України). Договір найму укладається на строк, встановлений договором (частина перша статті 763 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Договір набирає чинності з моменту його укладення (частина друга статті 631 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму (частина перша статті 765 ЦК України). Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (частина третя статті 640 ЦК України, в редакції чинній станом на 01.10.2012). Стаття 640 ЦК України, в редакції чинній на момент реєстрації відповідачем права оренди на підставі рішення суду від 01.10.2012, вже не містить умови про державну реєстрацію договору. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України). Зокрема, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (згідно із частиною першою статті 125 Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин). Це положення Земельного кодексу України діяло як на момент набрання рішенням законної сили (01.10.2012), так і на момент відповідної реєстрації позивачем свого права на оренду. Відповідно до редакції частини п'ятої статті 126 ЗК України, чинної на момент набрання рішенням законної сили (01.10.2012), право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Редакція цієї статті ЗК України, яка діяла на момент проведення позивачем реєстрації договору оренди від 01.10.2012 передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, затвердженій Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та чинній на момент виникнення відповідних правовідносин (далі - Новий Закон про реєстрацію). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України). Це положення кореспондує частині восьмій статті 93 ЗК України, яка передбачає, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі (частина перша статті 17 Закону Україїни "Про оренду землі" в редакції станом на 01.10.2012 та на 25.04.2013). Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (частина перша статті 19 Закону про оренду землі). Відповідно до статті 20 ЗУ "Про оренду землі" в редакції, що діяла до 01 січня 2013 року, укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації згідно із умовами статті 18 ЗУ "Про оренду землі" в цій же редакції. Частина друга статті 20 ЗУ "Про оренду землі" в редакції, що діяла до 01 січня 2013 року, передбачає, що право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (частина друга статті). Договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (абзац другий частини першої статті 31 ЗУ "Про оренду землі"). Згідно із підпунктом 5 частини першої статті 19 Нового Закону про реєстрацію та Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин (далі - Закон про реєстрацію) державна реєстрація прав проводиться, зокрема на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення відповідних прав (частина третя статті 16 Нового Закону про реєстрацію та Закон про реєстрацію). Пункт 8 договору оренди від 01.10.2012 передбачає, що цей договір укладено на 5 років. Підпункт перший абзацу першого пункту 35 договору оренди від 01.10.2012 передбачає, що дія цього договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до прикінцевих положень цього договору він набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Пунктом 20 цього договору передбачено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється в 10-ти денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Договір оренди не набув чинності 01.10.2012, але він набув чинності 25.04.2013 (дата державної реєстрації права оренди позивача, яке передбачене цим договором), у зв'язку з чим у його сторін з цього моменту виникли договірні права та обов'язки відповідно до законодавства, що діяло на момент здійснення такої державної реєстрації права. Якщо закон містить вимогу державної реєстрації договору як умову набуття ним чинності, то договір набуває чинності з моменту його відповідної реєстрації. Якщо зміни, внесені в законодавство, передбачають скасування державної реєстрації договору як обов'язкової умови набуття ним чинності але вводять обов'язкову умову реєстрації права, щодо набуття якого такий договір укладається, то за умови невиконання вимоги щодо державної реєстрації такого договору на момент набрання чинності зазначеними змінами в законодавство такий договір набуває чинності з моменту реєстрації відповідного права за умови відсутності явно виражених заперечень контрагента на момент відповідної реєстрації. В договорі оренди від 01.10.2012 визначено, що він набуває чинності з моменту його державної реєстрації, тобто з моменту реалізації такої вимоги цього договору (домовленості сторін договору (в даному випадку рішення суду), а не вимоги статті 210 ЦК України). Відповідач на момент здійснення позивачем його права оренди спірної земельної ділянки на підставі договору оренди від 01.10.2012 не заперечив встановлених рішенням суду умов цього договору. Зазначені зміни, внесені в законодавство, фактично ототожнюють державну реєстрацію договору оренди та відповідну реєстрацію права оренди на підставі такого договору, тому державна реєстрація позивачем права оренди є достатньою умовою виконання вимоги про державну реєстрацію договору оренди, враховуючи, що державну реєстрацію договору оренди станом на 25.04.2013 вже неможливо було здійснити. Тому договір оренди від 01.10.2012 в силу визначених судом умов та зазначених норм права набув чинності з моменту державної реєстрації права оренди відповідача - 25.04.2013, а отже, строк в 5 років закінчується з 25.04.2018. Така позиція визначена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 696/1880/15-ц (провадження № 61-6742 св 18 пункти 46 - 74). Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Як вбачається з матеріалів справи земельна ділянка, яка є предметом Договору, розташовна на території міста Олександрії, належить до категорії земель громадської забудови, а тому повноваження по розпорядженню такою земельною ділянкою відносяться до компетенції Олександрійської міської ради Кіровоградської області, що не оспорюється сторонами. Підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1-5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов'язані одна з іншою. Правову позицію щодо розрізнення цих підстав було сформульовано Верховним Судом України, зокрема у постанові від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14 і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц. Позивач не звертався до віповідача в порядку ч. 1- 5 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі". Як вбачається з поданого позову, матеріально-правовою підставою позовних вимог позивач визначив, зокрема, ч. 6 статті ЗЗ Закону України "Про оренду землі". Частиною 6 статті 33 ЗУ "Про оренду землі" врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору). При цьому, повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 ЗУ "Про оренду землі" не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв'язку з належним виконанням договору оренди землі. У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, предбачених частиною 6 статті 33 ЗУ "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов'язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 ЗУ "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлене протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті. У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поноволення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 ЗУ "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач у строк визначений частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", а саме листом - повідомленням від 22 травня 2018 року за № 263/10/06/1 повідомив позивача про неможливість продовження терміну дії оренди земельної ділянки площею 186,00 кв.м., яка знаходиться по вул. Червоного Козацтва, (Козацька), суміжно з будинком № 41 в м. Олександрії та складається із земельної ділянки площею 82 кв.м. (кадастровий номер 3510300000104370029) та земельної ділянки площею 104 кв.м. (кадастровий номер 3510300000104370028). До листа повідомлення було додано два примірники акта прийняття земельної ділянки з орендного користування для підписання. При цьому відповідачем надано до господарського суду належні докази направлення листа - повідомлення від 22 травня 2018 року за № 263/10/06/1. Як було зазначено вище, лист отримано позивачем 24.05.2018 року, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошта за номером поштового відправлення 2800005828698. Господарський суд наголошує, що приписи частини 6 ст. 33 Законом України "Про оренду землі" пов'язують поновлення договору з фактом відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди, тоді як за умови наявності листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, виданого протягом одного місяця після закінчення строку договору, договір вважається припиненим у зв'язку із закінчення строку його дії. При цьому зі змісту частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" не вбачається, що заперечення орендодавця повинно бути обґрунтованим, а також положення цієї норми не зобов'язують орендодавця приймати рішення і не визначають форми такого заперечення (п. 27 постанови ВС від 29.11.2018 у справі № 912/3602/17). Таким чином позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Резолютивна частина:
В позові відмовити. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Суддя В.Г. Кабакова Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про веб-адресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua. Повне рішення складено 08.01.2019. Суддя В.Г. Кабакова

Результат: denied