Вид судочинства: commercial
Суддя: Карабань Я.А.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02

Обставини справи:
Як зазначає позивач 08.11.2021 ним, на підставі рахунку на оплату, що виставлений відповідачем від 01.11.2021 за №52, який містить найменування товару та його кількість, а саме: 28,23 кв.м плитка гранітна термо 350*250*60 мм - Покостівського родовища, 4,90 кв.м плитка гранітна бучарда 350*250*60 мм - BATHEL WHITE, 12,05 кв.м плитка гранітка пилена 350*250*60 мм - Покостівського родовища, 8,23 кв.м бруківка бучардована 200*100*60 мм - базальт, 8,30 кв.м бруківка бучардована 250*150*60 мм - базальт, 13,60 кв.м бруківка лощення 100*100*60 мм - базальт, 21,50 кв.м бруківка бучардована 100*100*60 мм - базальт, ціну та загальну вартість - 164 946,82 грн, здійснено оплату за поставку товару в сумі 164 946,82 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №4536 від 08.11.2021. Однак відповідачем поставлено оплачений товар лише частково, а саме на суму 91 590,91 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1 від 01.08.2022. 12.08.2024 позивач направив на адресу відповідача вимогу за вих.№68 від 22.03.2024, в якій вимагав протягом 7 днів з дати отримання вимоги поставити оплачений товар, однак вказана вимога отримана останнім не була та повернута поштовим відділенням позивачу 30.08.2024 за закінченням терміну зберігання. Позивач стверджує, що відповідач не здійснив поставку всього товару та не повернув суму попередньої оплати, в результаті чого на момент звернення до суду у відповідача існує заборгованість з повернення суми попередньої оплати в розмірі 73 355,91 грн. Частинами 1, 2 ст.180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами в передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Згідно ч.2 статті 184 Господарського кодексу України укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися в спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.181 Господарського кодексу України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. За приписами ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оскільки рахунок від 01.11.2021 за №52 містить найменування товару та його кількість, а саме: 28,23 кв.м плитка гранітна термо 350*250*60 мм - Покостівського родовища, 4,90 кв.м плитка гранітна бучарда 350*250*60 мм - BATHEL WHITE, 12,05 кв.м плитка гранітка пилена 350*250*60 мм - Покостівського родовища, 8,23 кв.м бруківка бучардована 200*100*60 мм - базальт, 8,30 кв.м бруківка бучардована 250*150*60 мм - базальт, 13,60 кв.м бруківка лощення 100*100*60 мм - базальт, 21,50 кв.м бруківка бучардована 100*100*60 мм - базальт, ціну та загальну вартість - 164 946,82 грн, суд дійшов висновку, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору поставки. Отже, між сторонами укладено договір поставки в спрощений спосіб (шляхом виставлення рахунку на оплату та оплатою його позивачем), а відтак виникли відносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Матеріалами справи, а саме: платіжним дорученням № 4536 від 08.11.2021, у якому зазначено призначення платежу оплата вказаного вище рахунку №52 від 01.11.2021, підтверджується перерахування позивачем на рахунок відповідача суми попередньої оплати в розмірі 164 946,82 грн. У свою чергу, як убачається з матеріалів справи відповідачем поставлено оплачений товар лише частково, а саме на суму 91 590,91 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1 від 01.08.2022, яка підписана представниками сторін без будь-яких зауважень чи заперечень та скріплена печатками товариств. Позивач стверджує, що відповідач не здійснив поставку всього товару та не повернув суму попередньої оплати, в результаті чого на момент звернення до суду у відповідача існує заборгованість з повернення суми попередньої оплати в розмірі 73 355,91 грн (164 946,82 грн оплачений товар - 91 590,91 грн поставлений товар). Згідно частини 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Водночас, згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17 та Великої Палати Верховного суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19. Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Із реалізацією покупцем його права на повернення передоплати за договором, правочин, що витікає з цього договору, припиняється та виникає нове грошове зобов`язання. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №925/125/14. Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 12.08.2024 позивач направив на адресу відповідача вимогу за вих.№68 від 22.03.2024, в якій вимагав протягом 7 днів з дати отримання вимоги поставити оплачений товар, однак вказана вимога отримана останнім не була та повернута поштовим відділенням позивачу 30.08.2024 за закінченням терміну зберігання. Разом з тим, доказів поставки всього оплаченого позивачем товару матеріали справи не містять та відповідачем, у порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, таких доказів суду не надано. Отже, у відповідача виникло грошове зобов`язання по поверненню позивачу передоплати в розмірі 73 355,91 грн, а строк його виконання настав. Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 73 355,91 грн, відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст.74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підставі викладеного, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 73 355,91 грн основного боргу. Витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТН-Дизайн» (04053, місто Київ, вулиця Петропавлівська, будинок 58, квартира 31, ідентифікаційний код 43046457) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центромістобуд» (02099, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 7, ідентифікаційний код 40902007) 73 355 (сімдесят три тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн 91 коп. основного боргу та 2 422 (дві тисяч чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору. 3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ. 4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України. Суддя Я.А.Карабань

Результат: granted