Вид судочинства: commercial
Суддя: Вибодовський О.Д.
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02

Обставини справи:
Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 22 998,46грн. за неналежне виконання відповідачем умов договору поставки товару (віконні та дверні вироби). Ухвалою суду від 04.12.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №924/1132/17. Сторони про час, дату і місце проведення судового засідання повідомленні належним чином. Копії ухвал про порушення провадження у справі сторонам направленні рекомендованими листами. 15.12.2017р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.12 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Розглянувши матеріали справи №924/1132/17, господарський суд дійшов висновку, що вона підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження зі стадії підготовчого провадження (глава 3 ГПК України). Представник позивача в судовому засіданні 13.12.2017р. позовні вимоги підтримав, обгрунтовуючи їх наявними в матеріалах доказами, додатково надавши суду для огляду оригінали доказів на підтвердження позовних вимог та звіт про дебетові та кредитові операції. В судове засідання 16.01.2018р. представник позивача не з'явився, однак 02.01.2018р. в адресу суду від позивача надійшло клопотання, в якому позовні вимоги підтримує та просить суд розглянути даний спір без участі його представника. Представник відповідача, не зважаючи на те, що був належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду від 04.12.2017р. та 13.12.2017р. не виконав, правом участі свого представника під час судового розгляду справи не скористався, відзиву на позов не подав, причин не повідомив. Ухвали суду по даній справі, надіслані на його адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулися до суду із відміткою "за закінченням терміну зберігання". Згідно ч.7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. Положеннями ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. З наведеного, відповідач є такий, що належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, проте, відзиву на позов не подав та причин неявки та неподання відзиву не повідомив. Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною. Враховуючи вищевикладене, розумність строків розгляду судового спору, суд приходить до висновку про розгляд справи без участі відповідача та за наявними в матеріалах справи доказами. Розглядом матеріалів справи встановлено наступне. На протязі 2017року між дочірнім підприємством "Екран -Вікносвіт" та товариством з обмеженою відповідальністю на підставі усної домовленості, позивачем передано відповідачу у власність товар (віконні та дверні вироби) на загальну суму 72848,46грн., що підтверджується видатковими накладними: видаткова накладна №1114д від 28.03.2017року на суму 2506,42грн.; видаткова накладна №1115д від 28.03.2017року на суму 27500,60грн.; видаткова накладна №1116д від 28.03.2017року на суму 6771,06грн.; видаткова накладна №1120д від 28.03.2017року на суму 36070,38грн. Свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару відповідач виконав частково, перерахувавши кошти в сумі 49850,00 грн., відповідно сума заборгованості станом на 15 листопада 2017року становила 22998,46грн. Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається таке. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Згідно з ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З положень ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Так, в березні 2017 року між дочірнім підприємством "Екран -Вікносвіт" та товариством з обмеженою відповідальністю "Екран" на підставі усної домовленості, позивачем передано відповідачу у власність товар (віконні та дверні вироби) на загальну суму 72848,46грн., що підтверджується видатковими накладними: видаткова накладна №1114д від 28.03.2017року на суму 2506,42грн.; видаткова накладна №1115д від 28.03.2017року на суму 27500,60грн.; видаткова накладна №1116д від 28.03.2017року на суму 6771,06грн.; видаткова накладна №1120д від 28.03.2017року на суму 36070,38грн. Приписами ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (п. п. 1, 2 ст. 205 ЦК України). Пунктом 1 ст. 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Судом встановлено, що свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару відповідач виконав частково, перерахувавши кошти в сумі 49850,00 грн., підтвердженням чого є виписка з особового рахунку, відповідно сума заборгованості на момент розгляду спору в суді становить 22998,46грн. Доказів, які б підтверджували виконання зобов'язань відповідачем не надано. Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 даної статті визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивач 19.05.2017р. та 04.10.2017р. звертався до відповідача з вимогами щодо сплати суми боргу в розмірі 22 811,42грн. Дані вимоги відповідачем залишено без відповіді та задоволення. Відповідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.ст. 76,77,78,79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі обставини справи, давши їм правову оцінку, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Резолютивна частина:
Позов задоволити. Стягнути з фізичної особи-підприємця Пасічка Віталія Миколайовича, ([ADDRESS], код [NUMBER]) на користь Дочірнього підприємства "Екран-Вікносвіт" товариства з обмеженою відповідальністю "Екран", (м. Стрий, Львівської області, вул.Сколівська, 7Б, код ЄДРПОУ 32561990) - 22 998,46 грн. основного боргу та 1600,00грн. судового збору. Видати наказ. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України). Повне рішення складено 17.01.2018 р. Суддя О.Д. Вибодовський Віддрук. 3 прим. : 1 - до справи, 2 - позивачу, (м. Стрий, Львівської області, вул.Сколівська, 7Б); 3 - відповідачу ([ADDRESS]).

Результат: granted