Вид судочинства: commercial
Суддя: Літвінов С.В.
Дата ухвалення: 2026-01-05 00:00:00+02

Обставини справи:
ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ВІННИЦЬКА ПТАХОФАБРИКА звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ" про стягнення 311345,4 грн. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.11.2025 відкрито провадження у справі. Справу прийнято розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін). Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст. 165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України до електронного кабінету. Згідно сформованих довідок про доставку електронного листа, ухвала суду була доставлена до електронного кабінету відповідча 05.11.2025. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило. Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього. Відповідач надав відзив на позов відповідно якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Обгрунтовуючи відзив, відповідач посилається на те, що відсутні будь які документи що підтверджують про те, що роботи за даним Договором виконані. Відповідач зазначає, що позивач не надав підписаного акта приймання-передачі, який є обов`язковим для підтвердження виконаних послуг. Отже, відповідач стверджує, що відсутність підписаного акту приймання-передачі означає, що Відповідач не має зобов`язання сплачувати заявлену суму. Позивач надав відповідь на відзив відповідно якої вважає обставини викладені у відзиві на позов не обгрунтованими та просить суд задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у відповіді на відзив. Крім того, позивач вважає, що посилання на факт відсутності акту прийому передачі послуг є недоречним та не має доказового значення у даній справі. Розглянувши матеріали справи суд встановив. 26.05.2025 року року між ТОВ «Вінницька птахофабрика» (далі- Позивач, МХП) та ТОВ «Контейнери України» (далі- Відповідач, Контрагент) було укладено Договір № БА 2605 (надалі за текстом - Договір). Відповідно до п. 1.1.: На умовах даного Договору, Контрагент зобов`язується у встановлені строки, передати у власність МХП для подальшого використання в господарській діяльності Товар (в подальшому «Товар»), зазначений в Додатку № 2 до Договору, а МХП прийняти та сплатити певну грошову суму за Товар. Згідно п. 1.2 Невід`ємними частинами Договору, які визначають зобов`язання Сторін та регулюють його окремі положення є: 1.2.1. Додаток №1 «Умови, застосовані до договорів, укладених між МХП та Контрагентом, в яких МХП виступає платником за виконані Контрагентом зобов`язання (далі Умови) в редакції від 01.10.2022 року» і які обов`язкові до виконання Сторонами Договору. Дані Умови опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр», розміщені на сторінці офіційного сайту МХП https://www.mhp.com.ua/uk/partners/yurydychna-informatsiya та діють у відповідності до вказаних у них Положень. 1.2.2. Додаток № 2, який визначає предмет Договору та його характеристики, вимоги до Товару та поставки, строки поставки, порядок приймання та оплати Товару. 1.2.3. Додаток №3 «Специфікації», що містять найменування (вид Товару), вартість, кількість, одиницю виміру, термін, умови та місце поставки, та ін. Укладаються для кожної сторони договору, що іменується МХП окремо, якщо інше не погоджено сторонами у Специфікації. Відповідно до Додатку №2 до Договору: Предметом договору поставки є Товар, конкретний перелік партій якого визначається у відповідній Специфікації. Пунктом 3 Додатку 2 встановлено: Відповідно до умов Договору визначено наступні умови оплати з пріоритетним урахування положень додатку № 1 до Договору, крім випадку передплати у розмірі, що перевищує суму платежу без ПДВ: передплата у розмірі 50% від вартості Товару, вказаної у відповідній Специфікації, протягом 7 календарних днів з дати підписання відповідної Специфікації, а 50,00% від вартості не пізніше першого платіжного дня по закінченню строку 5 календарних днів з моменту підписання Сторонами видаткової накладної на Товар. За погодженням сторін у відповідній Специфікації може бути змінено % передплати та/або кількість календарних днів з дати підписання видаткової накладної на Товар, після спливу яких МХП здійснює оплату. Платіжний день для всіх Сторін, що іменуються «МХП» вказується у Специфікації. Вартість (ціна) Договору встановлюється окремо для кожної із сторін, що іменуються МХП, та не перевищує 1 000 000 грн. з урахуванням ПДВ. 26.05.2025 року між Сторонами був погоджений Додаток 3 Специфікація № 1 від 26.05.2025 ТОВ «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ» зобов`язувався поставити Товар, а саме: Б/В Морський контейнер, рефрежератор. 20 фт., 1 шт. загальною вартістю 518 909,00 грн. у термін до 16.06.2025 року включно. Умови поставки (зазначається згідно Додатку № 2 до Договору): «Доставка на склад МХП». Місце поставки: Вінницька обл, Хмільницький р-н., с.Іванів,. Платіжний день МХП: вівторок, п`ятниця. Позивач вказує, що на виконання умов договору Позивачем були перераховані кошти у розмірі 259 454,50 грн., що стверджується платіжною інструкцією № 4500020001 від 03.06.2025 року, як передоплата по договору 50%, відповідно до п. 3 додатку 2 до Договору. Позивач також зазначає, що в той же час Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, станом на 27.10.2025 року Товар так і не був поставлений за погодженим місцем поставки. Відповідно до п. 6.4. Договору, у разі неналежного виконання зобов`язань, передбачених Додатком до Договору, із строком їх виконання, що перевищує 15 календарних днів та/або по яким МХП здійснює передплату, Контрагент замість неустойки, передбаченої вище, зобов`язаний сплатити МХП штраф у розмірі 10% від загальної вартості зобов`язань, вказаної у додатку до Договору, але у будь-якому випадку не менше 50 000 грн. Позивач стверджує, що з метою досудового врегулювання спору Позивач звернувся із листом-претензією до Відповідача від 08.08.2025 року щодо необхідності виконання договірного зобовязання, та направив її через систему Партнерс, та засобами поштового зв`язку проте відповіді на вказаний лист Відповідачем надано не було. В подальшому 10.09.2025 року Позивачем було подано Заяву про розірвання договору та Відмову від поставки Товару, яка була направлена як засобами електронного звязку, а також Укрпоштою. Проте станом на 27.10.2025 року передоплата Відповідачем не повернута, штраф не оплачений, відповіді на листи Позивача отримано не було. Тому станом на день подання позовної заяви Відповідач неправомірно володіє коштами, які належні Позивачу у розмірі 259 454,50 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят чотири гривні 50 коп.). Додатково позивач вважає, що з Відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 51 890,90 (518 909,00*10% = 51 890,90 грн.), за порушення зобов`язань відповідно до Договору щодо невиконання Додатку 3 від 26.05.2025 року, щодо непоставки Товару визначеного у Специфікації у визначений строк. Враховуючи вищевикладене, ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ВІННИЦЬКА ПТАХОФАБРИКА звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ" про стягнення 311345,4 грн., сума передплати у розмірі 259 454,50 грн., штраф в розмірі 51 890,90 грн. Також позивач просить стягнути на його користь судові витрати. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства суд дійшов наступних висновків. У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України). За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч.1 ст.510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. З наведених норм убачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому. Означене недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала. Разом із цим, системний аналіз положень статей 11, 177, 202, 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Таким чином, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 №6-100цс15, постановах Верховного Суду України від 25.02.2015 №3- 11гс15 та від 24.09.2014 №6-122цс14 та підтримана Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 17.08.2021 у справі №913/371/20. Виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку з зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.08.2021 у справі №913/371/20.. Щодо правильного визначення початку періоду прострочення відзначимо, що у статті 1212 ЦК України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна є неправомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/3831/22. Як встановлено судом, 26.05.2025 року року між ТОВ «Вінницька птахофабрика» (далі- Позивач, МХП) та ТОВ «Контейнери України» (далі- Відповідач, Контрагент) було укладено Договір № БА 2605. Відповідно до п. 1.1.: На умовах даного Договору, Контрагент зобов`язується у встановлені строки, передати у власність МХП для подальшого використання в господарській діяльності Товар (в подальшому «Товар»), зазначений в Додатку № 2 до Договору, а МХП прийняти та сплатити певну грошову суму за Товар. Згідно п. 1.2 Невід`ємними частинами Договору, які визначають зобов`язання Сторін та регулюють його окремі положення є Додатки №№ 1,2,3. 26.05.2025 року між Сторонами був погоджений Додаток 3 Специфікація № 1 від 26.05.2025 ТОВ «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ» зобов`язувався поставити Товар, а саме: Б/В Морський контейнер, рефрежератор. 20 фт., 1 шт. загальною вартістю 518 909,00 грн. у термін до 16.06.2025 року включно. Умови поставки (зазначається згідно Додатку № 2 до Договору): «Доставка на склад МХП». Місце поставки: Вінницька обл, Хмільницький р-н., с.Іванів, Платіжний день МХП: вівторок, п`ятниця. На виконання умов договору Позивачем були перераховані кошти у розмірі 259 454,50 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 4500020001 від 03.06.2025 року, як передоплата по договору 50%, відповідно до п. 3 додатку 2 до Договору. В той же час Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, станом на 27.10.2025 року Товар так і не був поставлений за погодженим місцем поставки. З метою досудового врегулювання спору Позивач звернувся із листом-претензією до Відповідача від 08.08.2025 року щодо необхідності виконання договірного зобов`язання, та направив її через систему Партнерс, та засобами поштового зв`язку проте відповіді на вказаний лист Відповідачем надано не було. В подальшому 10.09.2025 року Позивачем було подано Заяву про розірвання договору та Відмову від поставки Товару, яка була направлена як засобами електронного зв`язку, а також Укрпоштою. Відповідно до п.6.3. Договору Підписуючи даний договір Сторони підтверджують, що ознайомлені із Додатком №1 до Договору, та погоджуються із застосуванням умов, що ним передбачені, під час виконання даного Договору. Відповідно до пункту 12.1 Додатку 1 до Договору: Сторони на підставі ч. 3. ст. 207 та ст. 627 ЦКУ домовилися про можливість вчинення, підписання, укладання в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису (кваліфікованого чи удосконаленого електронного підпису) Договору, додатків до нього, додаткових угод, первинної бухгалтерської документації, актів звірки заборгованості та інших документів, пов`язаних із виконанням договорів (надалі по тексту розділу - Правочини). Пунктом 12.2 Додатку 1 Кожна із сторін підтверджує наявність необхідних інструментів для вчинення, підписання, укладання правочинів в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису та зобов`язується забезпечити схоронність даних засобів, неможливість несанкціонованого їх використання і використання після втрати повноважень особою прав на представництво. Проте станом на 27.10.2025 року передоплата Відповідачем не повернута, відповіді на листи Позивача отримано не було. Отже, судом встановлено, що Відповідач неправомірно володіє коштами, які належні Позивачу у розмірі 259 454,50 грн. За ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із таких правових наслідків є сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У свою чергу, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 6.4. Договору, у разі неналежного виконання зобов`язань, передбачених Додатком до Договору, із строком їх виконання, що перевищує 15 календарних днів та/або по яким МХП здійснює передплату, Контрагент замість неустойки, передбаченої вище, зобов`язаний сплатити МХП штраф у розмірі 10% від загальної вартості зобов`язань, вказаної у додатку до Договору, але у будь-якому випадку не менше 50 000 грн. Відповідачу нараховані штрафні санкції за умовами п. 6.4. Договору штрафу у розмірі 51 890,90 (518 909,00*10% = 51 890,90 грн.). Наданий позивачем розрахунок штрафу, на думку суду, здійснений належним чином, тому позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 51890,90 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Інші посилання позивача не спростовують висновків, до яких дійшов суд. Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.). У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Резолютивна частина:
1. Позовні вимоги задовольнити. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТЕЙНЕРИ УКРАЇНИ» (Код ЄДРПОУ 42163494, місцезнаходження: 65104, Одеська обл., місто Одеса, ПРОСПЕКТ АКАДЕМІКА ГЛУШКА, будинок 29, офіс 228) на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІННИЦЬКА ПТАХОФАБРИКА» (Код ЄДРПОУ 335878908 Місцезнаходження: 24320, Вінницька область, м. Ладижин, вул. Слобода, 141)кошти у загальному розмірі 311 354,40 (триста одинадцять тисяч триста п`ятдесят чотири грн. 40 коп.), з яких сума передплати у розмірі 259 454,50 грн., штраф в розмірі 51 890,90 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3736,25грн. Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України. Повне рішення складено та підписано 05 січня 2026року Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Суддя С.В. Літвінов

Результат: granted