Вид судочинства: criminal
Суддя: Хаустова Т. А.
Дата ухвалення: 2024-01-02 00:00:00+02

Обставини справи:
Угода про визнання винуватості досягнута під час досудового провадження. 05 листопада 2023 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, [PERSON] разом зі своїми знайомими потерпілим [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] знаходилися у будинку за місцем мешкання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де в приміщенні кухні вживали спиртні напої, після чого лягли спати. Того ж дня, на тому ж місці, приблизно о 22 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла сварка, в ході якої у [PERSON] виник протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] . Знаходячись у приміщенні кухонної кімнати, у зазначений час, [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій протиправний злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, наніс три удари кулаком лівої руки в ділянку обличчя з правої сторони [PERSON] , після чого продовжуючи свій протиправний злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , наніс два удари кулаком лівої руки в ділянку ребер з лівої та правої сторони. Від вказаних ударів [PERSON] втратив рівновагу та впав, вдарившись при цьому головою об дерев`яні рами дверей приміщення кухні, після чого [PERSON] , доводячи свій єдиний протиправний злочинний умисел до кінця, наніс потерпілому два удари правою ногою в ділянку голови. Своїми умисними протиправними діями [PERSON] заподіяв потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження: закрита гостра черепно-мозкова травма: забій правої скроневої та лівої лобної часток головного мозку із геморагічним компонентом, субарахноїдальний крововилив у обох півкулях головного мозку, двобічні субдуральні гідроми, перелом зовнішньої кортикальної пластинки лівої скроневої кістки, перелом кісток носу зі зміщенням уламків, багато численні гематоми та забої м`яких тканин голови, обличчя, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як потребуючи для свого загоєння термін понад 21-ї доби. [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 122 частина 1 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. 28 грудня 2023 року між Прокурором Краматорської окружної прокуратури Донецької області [PERSON] , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 12023052510000787, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08 листопада 2023 року та обвинуваченим [PERSON] , з участю його захисника - адвоката [PERSON] укладено Угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України. Згідно наданої суду разом з Обвинувальним актом Угоди про визнання винуватості обвинувачений [PERSON] під час судового розгляду справи повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується: а) беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні і б) сторони погоджуються на призначення покарання [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 частина 1 КК України у виді обмеження волі на строк один рік, з застосуванням статей 75,76 КК України із звільненням від відбування покарання, з випробуванням. Згідно даної угоди Прокурор Краматорської окружної прокуратури Донецької області [PERSON] , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 12023052510000787, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08 листопада 2023 року та обвинувачений [PERSON] , з участю його захисника - адвоката [PERSON] дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 122 частина 1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений визнав свою винуватість у зазначеному кримінальному правопорушенні. Також вказаною Угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 частина 1 КК України у виді обмеження волі на строк один рік, з застосуванням статей 75,76 КК України із звільненням від відбування покарання, з випробуванням. В Угоді передбачені наслідки укладення та затвердження Угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України та наслідки її невиконання. Прокурор у судовому засіданні зазначила, що при укладенні Угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, та просила суд Угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене в Угоді про визнання винуватості покарання. Потерпілий - [PERSON] підтвердив, що надає згоду на укладення Угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим [PERSON] . Прокурором надано Заяву потерпілого - [PERSON] , відповідно до якої він надає згоду на укладення Угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим. Обвинувачений [PERSON] у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 частина 1 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження Угоди про визнання винуватості та заявив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно Угоди про визнання винуватості зобов`язання. Укладаючи відповідну Угоду про визнання винуватості, він цілком розумів надані йому законом права, а також роз`яснені судом наслідки укладення та затвердження вказаної Угоди, визначені ст. 473 КПК України і щодо відмови від здійснення прав, передбачених п. 1ст. 474 КПК України, в тому числі і наслідки невиконання вказаної Угоди, визначені ст. 476 КПК України. Крім того, обвинувачений вказав, що вищезазначена Угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь - якого насильства, примусу, погроз. Просив Угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання. Захисник обвинуваченого - адвокат [PERSON] також просила затвердити Угоду про визнання винуватості. Розглядаючи питання про затвердження Угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного. У відповідності до вимог частини 5 статті 469 КПК України укладення Угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь - який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Перед ухваленням рішення про затвердження Угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання з`ясував в обвинуваченого чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також він має такі права: - мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; - мати захисника у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом або захищатися самостійно; - допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Суд роз`яснив [PERSON] наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України та характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, а також вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Сторони просять затвердити Угоду про визнання винуватості. Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена Угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно частини 4 ст. 469 КПК України, Угода про визнання винуватості між прокурором, підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода, завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди. Судом встановлено, що [PERSON] обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 частина 1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є не тяжким кримінальним правопорушенням, що в силу вимог частини 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення Угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.п. 1.4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження Угоди судом. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді і що угода відповідає вимогам закону, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, узгоджена міра покарання відповідає характеру і тяжкості обвинувачення, і тому суд вважає можливим затвердити Угоду про визнання винуватості між Прокурором Краматорської окружної прокуратури Донецької області [PERSON] , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 12023052510000787, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08 листопада 2023 року та обвинуваченим [PERSON] , з участю його захисника - адвоката [PERSON] , так як дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 122 частина 1 КК України, і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання. Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин. У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.» Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11 грудня 2015 року № 13, сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання. Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи: - положення пунктів 1 - 2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК; - ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК. Врахування зазначених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз. При цьому, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого [PERSON] вимог ст. 69 КК України, виходячи з наступного. Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи. При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Підстав для застосування норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дана правова норма має змогу бути застосована, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді обмеження волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень). У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.» Із Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23 січня 2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Суд виходить із фактичної тяжкості вчиненого [PERSON] кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема способу життя, характеризуючих його даних, його вік, стан здоров`я. Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищенаведені дані характеристики особи обвинуваченого і попередню позитивну соціальну поведінку, які знижують ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення і ступінь небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість виправлення [PERSON] без реального виконання покарання у виді обмеження волі, без ізоляції від суспільства, безпосередньо під наглядом державних органів влади і вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням у відповідності до положень ст. 75 КК України. На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого [PERSON] обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. На підставі Ухвали слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2023 року відносно [PERSON] обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Судом встановлено, що ризики передбачені статтею 177 КПК України на даний час не відпали, враховуючи, що особа засуджується до покарання, з метою запобігти ризикам ухилитись від суду та відбування покарання, суд приходить до висновку, що до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді домашнього арешту щодо [PERSON] слід залишити без змін, оскільки існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню шляхом ухилення від виконання судового рішення. Цивільний позов по справі не заявлено. Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
Затвердити Угоду про визнання винуватості від 28 грудня 2023 року між Прокурором Краматорської окружної прокуратури Донецької області [PERSON] , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 12023052510000787, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08 листопада 2023 року та обвинуваченим [PERSON] , з участю його захисника - адвоката [PERSON] . Визнати [PERSON] винуватим за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 частина 1 КК України. Призначити [PERSON] узгоджене сторонами покарання у виді обмеження волі на строк один рік. На підставі ст.75 КК України звільнити [PERSON] від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до ст. 76 КК України покласти на [PERSON] такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Відповідно до частини 1 статті 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку. Виконання Вироку доручити Відділу № 12 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях. Запобіжний захід, обраний на підставі Ухвали слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 листопада 2023 року відносно [PERSON] , [INFO] у виді - домашнього арешту до набрання вироком законної сили - залишити без змін « домашній арешт». Речові докази по справі: змив речовини бурого кольору схожої на кров з підлоги, який було поміщено до паперового конверту, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 12023052510000787, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 листопада 2023 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 08 листопада 2023 року, що зберігаються в матеріалах кримінальної справи (Номер провадження 1-кп/243/430/2024;Номер справи 243/7570/23) - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України - залишити у матеріалах кримінального провадження (Номер провадження 1-кп/243/430/2024;Номер справи 243/7570/23). Роз`яснити, що у разі невиконання Угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з Клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення. Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок суду першої інстанції на підставі Угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку: -обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначеного судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди. -прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України Угода не може бути укладена. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України. Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Головуючий суддя [PERSON]

Результат: plea_deal