Вид судочинства: criminal
Суддя: Грещук Р. П.
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02

Обставини справи:
Обвинувачений [PERSON] будучи військовослужбовцем за контрактом вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану тривалістю понад десять діб, але не більше місяця. Злочин ним вчинено при наступних обставинах. 17.08.2016 року [PERSON] з Міністерством оборони України в особі командира військової частини - польова пошта [NUMBER] укладено контракт про проходження військової служби на строк 3 (три) роки. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 28.04.2017 року № 36-РС солдата [PERSON] призначено на посаду водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення даної військової частини. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 28.04.2017 року № 103 солдата [PERSON] зараховано до списків особового складу та на всіх види забезпечення даної військової частини. Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині солдат [PERSON] відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України. Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Також, у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу. Згідно п.п.1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату [PERSON] достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання. 03.05.2017 року о 09 год. 00 хв. солдат [PERSON] , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини [NUMBER] ( [ADDRESS] ) та перебував за місцем постійного проживання своїх родичів в м.Львів, де проводив час на власний розсуд. 15.05.2017 року о 09 год. 00 хв. солдат [PERSON] самостійно з`явився до військової частини [NUMBER] ( [ADDRESS] ). Таким чином, солдат [PERSON] 03.05.2017 року о 09 год. 00 хв., діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини [NUMBER] ( [ADDRESS] ) та незаконно, без поважних причин перебував поза розташуванням військової частини до 09 год. 00 хв. 15.05.2017 року, тобто тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, проводячи час на власний розсуд за місцем постійного проживання своїх родичів в м.Львів. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений [PERSON] свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що він 17.08.2016 року він з Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта [NUMBER] уклав контракт про проходження військової служби на строк 3 роки. 03.05.2017 року о 09 год. 00 хв. він не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини [NUMBER] ( [ADDRESS] ), оскільки поїхав до своїх родичів в м.Львів, де проводив час на власний розсуд. 15.05.2017 року о 09 год. 00 хв. він повернувся до військової частини [NUMBER] ( [ADDRESS] ). Усвідомлює, що вчинив злочин, оскільки не з`явився на місце проходження служби, у вчиненому щиро розкаюється та обіцяє стати на шлях виправлення. Стверджує, що вчинити даний злочин та ухилитися від проходження служби його спонукали сімейні обставини. Просить звільнити його від відбуття призначеного покарання на підставі\~Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є учасником бойових дій, про що подав письмову заяву. Беручи до уваги те, що обвинувачений [PERSON] в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочині при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість [PERSON] у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена повністю. Дії [PERSON] , які виразились в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вірно кваліфіковано за ч.4 ст.407 КК України. При призначенні обвинуваченому [PERSON] покарання, суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який відноситься відповідно до вимог ст.12 КК України до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого: по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання добровільна явка із зізнанням, щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, а також його поведінку до і після вчинення злочину. Відповідно до вимог ч.2ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] слід призначити покарання в межах, встановлених в санкції частини статті Кримінального кодексу у вигляді позбавлення волі. Однак, на переконання суду, виправлення обвинуваченого [PERSON] ще можливе без ізоляції від суспільства і є всі підстави за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України застосувати ст.75 КК України і звільнити [PERSON] від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням. Беручи до уваги особу обвинуваченого та обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що іспитовий строк обвинуваченому [PERSON] слід визначити 1 рік. Згідно\~ст.76 КК України\~на [PERSON] під час іспитового строку слід покласти обов`язок повідомляти уповноважений орган (сектор) з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом (сектором) з питань пробації; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу (сектору) з питань пробації. Стаття 85 КК України\~передбачає, що на підставі закону України про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Згідно\~ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року\~передбачено можливість звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не повязаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті\~408, статтею\~410, частинами другою, третьою і четвертою статті\~411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні"\~та статті 9 цього Закону). Згідно\~ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року\~питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників. Відповідно до\~ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році», особи, на яких поширюється дія цього\~Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч.4\~ст.407 КК України, який згідно\~ст.12 КК України\~є тяжким, однак брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення і отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 16.02.2017 року, копія якого долучена до матеріалів провадження. Обставин, які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого [PERSON] , судом не встановлені. Таким чином суд вважає, що є всі підстави для звільнення обвинуваченого [PERSON] від призначеного покарання на підставі\~ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році». На підставі вищевикладеного,

Резолютивна частина:
[PERSON] визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі. Застосувати до [PERSON] ст.75 КК України\~і звільнити його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік. Згідно\~ст.76 КК України\~покласти на [PERSON] під час іспитового строку такі обов`язки: -\~ періодично\~з`являтись\~для реєстрації\~до уповноваженого\~органу (сектору)\~з питань\~пробації. - повідомляти уповноважений орган (сектор) з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом (сектором) з питань пробації. Звільнити [PERSON] від відбування призначеного покарання на підставі\~ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році". Запобіжний захід [PERSON] не обирався. Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим [PERSON] - з часу отримання копії вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Суддя \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] \~ \~ \~ \~

Результат: guilty