Вид судочинства: administrative
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-01-01 00:00:00+02

Обставини справи:
[PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до [INFO] (далі [INFO] , відповідач), в якій позивач просить: - визнати дії [INFO] , щодо взяття на військовий облік [PERSON] з 07.05.2025 протиправними; - зобов`язати [INFO] зняти з військового обліку [PERSON] на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції станом на 15.03.2024. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він в період 2015-2018 відбував покарання у місці позбавлення волі за скоєний тяжкий злочин за частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України. За наслідком поданої позивачем заяви про виключення [PERSON] військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII), позивачем отримано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного від 01.03.2023 №4/474, де міститься інформація, що [PERSON] з 24.02.2023 виключений з військового обліку військовозобов`язаних згідно з пунктом 6 частини 6 статті 37 Закону №2232-XII. 07.05.2025 працівниками патрульної поліції [PERSON] доставлений до приміщення [INFO] у зв`язку з порушенням військового обліку, внаслідок чого відносно [PERSON] складено протокол №163 про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП. В поясненнях і зауваженнях щодо змісту протоколу №163 від 07.05.2025, [PERSON] зазначено, що зі вказаним протоколом він не згоден, оскільки 21.02.2023 відповідно до тимчасового посвідчення №4/474 позивач виключений з військового обліку. 07.05.2025 позивачем подано заяву про відмову в проходженні військово-лікарської комісії на підставі тимчасового посвідчення № [NUMBER] про виключення [PERSON] з військового обліку. 12.05.2025, 07.07.2025 [PERSON] у застосунку «Резерв+» подано запит про виправлення даних щодо позивача та внесення актуальних відомостей до електронних баз «Оберіг», «Резерв+», що [PERSON] перебуває у статусі не військовозобов`язаного. Втім, жодних змін не було внесено. Позивач зауважує, що оскільки він був виключений з військового обліку як раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, з цієї дати він є звільненим від виконання військового обов`язку як особа, що в силу закону вважається непридатною до проходження військової служби. Позивач вважає дії відповідача щодо повторного взяття [PERSON] на військовий облік, як військовозобов`язаного, після його виключення з військового обліку, протиправними, що стало підставою для звернення до суду з цим адміністративним позовом. Ухвалою суду від 28.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України. Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. Відповідач до суду відзив на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив. На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що [PERSON] відбував покарання у місцях позбавлення волі з 14.09.2015 до 30.08.2018 за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості». Зі вказаного витягу також вбачається, що 30.08.2021 [PERSON] знятий з обліку у зв`язку з відбуттям призначеного покарання. Відповідно до довідки про звільнення серії ДНП №04202 [PERSON] відбував покарання з 14.09.2015 до 30.08.2018 та звільнений згідно зі статтею 81 КК України умовно-достроково. Згідно з тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного від 24.02.2023 №4/474 [PERSON] виключений з військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону №2232-XII. З матеріалів справи вбачається, що 03.01.2025 [INFO] направлено [PERSON] повістку № [NUMBER] . У зв`язку з неявкою за повісткою, 11.02.2025 уповноваженою особою [INFO] складено протокол №54 про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП. 14.02.2025 уповноваженою особою [INFO] винесено постанову №54 про закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з поданими [PERSON] поясненнями, що він виключений з військового обліку. 07.05.2025 [INFO] складено протокол №163 про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП. З долученої до матеріалів справи копії витягу із застосунку «Резерв+» [PERSON] , сформованого 24.09.2025, вбачається, що [PERSON] має статус військовозобов`язаного та його взято на облік 07.05.2025. 12.05.2025, 07.07.2025 [PERSON] у застосунку «Резерв+» подано запит про виправлення даних щодо позивача та внесення актуальних відомостей до електронних баз «Оберіг», «Резерв+», що [PERSON] перебуває у статусі не військовозобов`язаного. Втім, відповідних змін не було внесено. Вважаючи протиправними дії відповідача щодо повторного взяття [PERSON] на військовий облік, як військовозобов`язаного, після його виключення з військового обліку, позивач звернувся до суду з цим позовом. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства. Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон №2232-ХІІ, частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. За змістом частини 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Частиною 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Відповідно до частини 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. За приписами частини 7 статті 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Пунктом 2 вказаного Указу військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено. Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII). Згідно із статтею 1 Закону №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, пунктом 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами. За змістом пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022р. №154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Згідно з пунктом 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи оповіщення та призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку). Пунктом 11 Положення №154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних. Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Статтею 37 Закону №2232-XII врегульовано питання щодо взяття на військовий облік, а також зняття та виключення з нього. Згідно з пунктом 6 частини 6 статті 37 Закону №2232-XII (в редакції чинній до 18.05.2024) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, зокрема які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. У зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX, який набрав законної сили 18.05.2024 (далі - Закон №3633-ІХ), редакція частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ зазнала змін, внаслідок яких пункт 6 частини 6 було виключено. За змістом частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ у редакції, чинній з 18.05.2024, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі. 18.05.2024 також набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі - Порядок №560). Пунктом 4 розділу «Загальні питання» Порядку №560 передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані: особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин. Таким чином, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII, звужено коло підстав для виключення осіб з військового обліку. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави. З часу набрання чинності змін до Закону №2232-XII він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі. Отже, з 18.05.2024 (дата набрання чинності Законом №3633-IX) особи, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, є військовозобов`язаними, а частина 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Щодо посилань позивача на положення частини 1 статті 58 Конституції України, суд зазначає таке. У Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили. За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних). На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я. Під час чинності попередньої редакції статті 37 Закону №2232-XII, яка в якості однієї з підстав виключення з військового обліку передбачала таку підставу, як засудження особи до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, позивач був виключений з військового обліку. Правовими наслідками виключення з військового обліку є те, що така особа втрачає статус військовозобов`язаного і у неї припиняються всі обов`язки, пов`язані з перебуванням на військовому обліку - проходження військово-лікарської комісії, оновлення облікових даних, тощо. Таким чином, із внесенням 24.02.2023 відповідного запису до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, правовідносини позивача у сфері військового обліку завершились (припинились). Разом з тим, незаперечним правом законодавця, є прийняття нових законів чи внесення змін до діючих, в тому числі шляхом викладення їх в новій редакції, з метою врегулювання суспільних правовідносин, виходячи з нагальних потреб. У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 та його систематичним продовженням, виникла об`єктивна потреба по іншому врегулювати правовідносини пов`язані з проходженням військової служби, в тому числі, як невід`ємну складову частину цих правовідносин, підстави для виключення осіб з військового обліку, що і стало підґрунтям для викладення статті 37 Закону №2232-XII в новій редакції з 18.05.2024. З прийняттям нової редакції цієї статті, виникли нові правовідносини, пов`язані з новими підставами виключення з військового обліку. Під час чинності попередньої редакції статті 37 Закону №2232-XII до 18.05.2024, позивач був виключений з військового обліку, втратив статус військовозобов`язаного і ці правовідносини залишились незмінними з моменту прийняття статі 37 цього Закону в новій редакції. Закон №2232-XII не містить обмежень чи заборон з приводу можливості взяття особи на військовий облік, після її виключення. При цьому, в даному випадку відбулось саме взяття позивача на військовий облік, а не поновлення на військовому обліку, як він помилково вважає. Таким чином, позивач був виключений з військового обліку на підставі чинної на той час редакції статті 37 Закону №2232-XII. Нова редакція цієї статті від 18.05.2024 не змінила правовідносин, які мали місце до того, а встановила нові правовідносини у виді нових підстав виключення з військового обліку, які почали діяти з 18.05.2024. Наслідком нового унормування стало те, що якщо особа, яка була виключена на законних підставах з військового обліку, після того як такі підстави відпали і за умови, що вона відповідає законодавчо встановленим критеріям взяття на військовий облік, підлягає взяттю на такій облік. При цьому, нове взяття на військовий облік, слід розглядати не як продовження попередніх правовідносин під час дії яких особа була виключена з військового обліку, так як ці правовідносини завершились, а їх слід розцінювати як нові правовідносини, які виникли на підставі нової норми права. Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (статті 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону. Однак, у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством. Законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави. Також, як було зазначено вище, пунктом 4 розділу «Загальні питання» Порядку №560 передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані, зокрема, особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. З матеріалів справи вбачається, що позивач був засуджений за вчинення злочину, який не віднесений до розділу І Кримінального кодексу України «Злочини проти основ національної безпеки України». За встановлених обставин, суд звертає увагу, що позивач, який був виключений з військового обліку 24.02.2023, після набрання чинності нової редакції частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (18.05.2024), не маючи підстав для виключення з військового обліку, а також не перебуваючи на військовому обліку, отримав обов`язок стати на військовий облік для отримання статусу військовозобов`язаного. Також, у спірному випадку не йде мова про обмеження прав позивача, так як набуття ним статусу військовозобов`язаного, внаслідок взяття на військовий облік, покладає на нього обов`язки, а не права, адже, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (частина 1 статті 65 Конституції України). Враховуючи викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. У зв`язку з відмовою в позові відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
У задоволенні позову [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) до [INFO] (адреса: [ADDRESS] ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: [NUMBER] ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Результат: denied