Вид судочинства: commercial
Суддя: Стасюк С.В.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02

Обставини справи:
06.12.2017 між Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" (продавець) та компанією "MERTRADE spol s.r.o" (покупець) був укладений Контракт № 862/17, за умовами якого позивач зобов`язався поставити зазначеній компанії товар - бензол сирий кам`яновугільний арки БС та марки БС-1. Вказаний правочин був підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками наведених суб`єктів господарювання. На виконання умов наведеного контракту 20.02.2019 зі станції Авдіївка на адресу отримувача СВС с.р.о ВОЯНИ 07672, Словацька республіка, для фірми ДЕЗА, а.с., станція призначення: ВОЯНИ Словацька республіка ЖСР, пограничні станції переходів: 381104 Ужгород (єксп. ЖСР), 168708 Матьовце (єксп. ЖСР), згідно накладної СМГС № 48450118 було відправлено вантаж у вагоні (цистерні) № 51256055 УЗ. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що вантаж за залізничною накладною № 48450118 був відправлений 20.02.2019 зі станції Авдіївка та прибув до станції призначення лише через 12 діб - 04.03.2019. Відповідно до параграфів 2, 3 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року зі змінами та доповненнями (далі - Угода), згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, та яка є частиною національного законодавства України, строк доставки вантажу визначається виходячи з наступних норм: для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км; для інших відправлень - 1 доба на кожні розпочаті 200 км. Строк доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу. За умовами параграфів 5, 7 цієї статті Угоди перебіг строку доставки вантажу розпочинається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі отримувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповна доба вважається повною. Строк доставки вважається дотриманим, якщо вантаж прибув на станцію призначення до спливу строку доставки і перевізник повідомив отримувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу в розпорядження отримувача. Порядок повідомлення отримувача визначається національним законодавством, що діє в місці видачі вантажу. Враховуючи те, що днем фактичного укладення між сторонами договору перевезення є 20.02.2019, термін доставки вантажу розпочався 21.02.2019 та складав 10 діб, що розрахований шляхом ділення загальної відстані доставки вантажу - 1601 км на кожні розпочаті 200 км та додавання однієї доби на операції, пов`язані з відправленням вантажу. Наведений товар був переданий отримувачу СВС с.р.о. ВОЯНИ 07672, Словацька республіка - 7672 для фірми ДЕЗА, а. с. - 04.03.2019, про що у графі 27 зазначеної накладної був проставлений відповідний календарний штемпель станції ВОЯНИ про прибуття. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач допустив прострочення доставки вантажу за вказаною накладною на 2 доби, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 10 523,61 грн. штрафу за несвоєчасну доставку вагонів. Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із претензією від 16.04.2019 № 11/08/69, в якій просив відповідача розглянути вказану претензію та перерахувати на рахунок позивача відшкодування за перевищення терміну доставки, проте відповіді на вказану претензію позивач на час відкриття провадження у даній справі так і не отримав. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача збитки за порушення термінів доставки вантажу в розмірі 10 523,61 грн. відповідно до наданого розрахунку. Як передбачено приписами статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі статтею 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною. Так, за змістом статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Згідно з частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань. Згідно з частиною 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Відповідно до частини 3 статті 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає. Статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут), останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Пунктом 4 Статуту передбачено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення. Як встановлено судом, перевезення вантажу у вагоні № 51256055 УЗ за накладною № 48450118 здійснювалось у міжнародному сполученні, а саме зі станції Авдіївка (Україна) до станції призначення: ВОЯНИ (Словацька республіка). Таким чином, оскільки перевезення вантажу у вагоні № 51256055 УЗ за цією накладною здійснювалось у міжнародному сполученні, правовідносини сторін регулюються відповідними угодами про залізничні міжнародні сполучення. Відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до частини 6 статті 315 Господарського кодексу України щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача із претензією від 16.04.2019 №11/08/69, в якій просив відповідача розглянути вказану претензію та перерахувати на рахунок позивача відшкодування за перевищення терміну доставки, проте відповіді на вказану претензію позивач на час відкриття провадження у даній справі так і не отримав, що підтверджується, зокрема, відомостями, викладеними відповідачем у його відзиві на позовну заяву. Параграфом 2 статті 47 Угоди передбачено момент виникнення права на пред`явлення претензії та позову, за умовами якого право пред`явлення претензії та позову про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки, виникає з дня видачі вантажу одержувачеві. Параграфом 1 статті 47 Угоди передбачено умови, за дотримання яких може пред`являтися відповідний позов. Так, відповідно до положень даного параграфу позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію перевізнику. За приписами параграфу 3 статті 47 Угоди позов може бути пред`явлений, якщо перевізник не дав відповіді на претензію в строк, встановлений на розгляд претензії, або якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особі, яка звернулася із претензією, про відхилення претензії повністю або частково. Станом на момент відкриття провадження у даній справі Акціонерним товариством «Українська залізниця» не повідомлено позивача про повне або часткове відхилення його претензії, а тому право позивача на стягнення штрафу настало. Судом встановлено, що днем фактичного укладення між сторонами договору перевезення є 20.02.2019, термін доставки вантажу розпочався 21.02.2019 та складав 12 діб. Наведений товар був переданий отримувачу СВС с.р.о. ВОЯНИ 07672, Словацька республіка, для фірми ДЕЗА, а. с. - 04.03.2019, про що у графі 27 зазначеної накладної був проставлений відповідний календарний штемпель станції ВОЯНИ про прибуття. Таким чином, відповідач допустив прострочення доставки вантажу за вказаною накладною на 2 доби, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 10 523,61 грн. Суд, перевіривши розрахунок позивача про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу у загальному розмірі 10 523,61 грн., приходить до висновку про його обґрунтованість. За таких підстав, оскільки факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення штрафу у розмірі 10 523,61 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписами ст. 76, 77, 78, 79 належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо своєчасної доставки вантажу, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено норми ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), а тому позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення штрафу у розмірі 10 523,61 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Резолютивна частина:
1.Позов Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 10 523,61 грн. - задовольнити повністю. 2.Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька область, місто Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1, ідентифікаційний код 00191075) 10 523 (десять тисяч п`ятсот двадцять три) грн. 61 коп. - штрафу та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. - судового збору. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п. 17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Повний текст рішення складено 09.01.2020 Суддя С.В. Стасюк

Результат: granted