Вид судочинства: criminal
Суддя: Блага І. С.
Дата ухвалення: 2014-08-19 00:00:00+03

Обставини справи:
Органом досудового розслідування [PERSON] інкримінується, що вона на території свого домоволодіння за адресою: [ADDRESS], організувала незаконний пункт прийому металобрухту у населення та здійснювала операції по прийому лому чорного та кольорового металу без державної реєстрації, а також спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», Законом України «Про металобрухт» та п.36 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності». Так, органом досудового розслідування [PERSON] обвинувачується у тому, що 23.10.2013р. близько 19 годин 15 хвилин, знаходячись за місцем свого мешкання: [ADDRESS], не маючи державної реєстрації, а також спеціального дозволу (ліцензії), діючи з корисливих мотивів, з метою наживи, прийняла лом чорного металу у [PERSON] вагою 4 кг, за що передала [PERSON] грошові кошти у сумі 5 грн. 60 коп. Крім того, 28.10.2013р. біля 16 години 50 хвилин [PERSON], знаходячись за місцем свого мешкання: [ADDRESS], не маючи державної реєстрації, а також спеціального дозволу (ліцензії), діючи з корисливих мотивів, з метою наживи, прийняла лом чорного металу у [PERSON] вагою 2,5кг, за що передала [PERSON] грошові кошти у сумі 3 грн. 50 коп. В ході обшуку території домоволодіння за адресою: [ADDRESS], працівниками міліції було виявлено та вилучено металобрухт вагою 600 кг, металеві ваги та табличку з написом «Куплю метал». Дії [PERSON] при вищевказаних обставинах, зазначених у обвинувальному акті, кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.213 КК України як організація незаконного пункту прийому металобрухту та здійснення операцій з брухтом кольорових та чорних металів без державної реєстрації, а також без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством. Допитана у судовому засіданні обвинувачена [PERSON] показала, що проживає за адресою: [ADDRESS]. З метою ремонту будинку та двору цього домоволодіння їй потрібні були металеві вироби, у тому числі, кутник, труби. Для цього вона вивісила на ворота картонну табличку «Куплю вироби з металу, кутник, труби». Крім того, прибираючи на території двору, вона складала у дворі старі речі з домоволодіння, у тому числі, непридатні металеві труби та інші металеві деталі. Наприкінці жовтня 2013 року до неї додому прийшов раніше незнайомий їй чоловік, який попросив купити у нього стару каструлю. Вона погодилась, тому що чоловік пояснив, що в нього немає грошей на хліб, вона пожаліла його та придбала в нього за 3 грн. каструлю для власних побутових потреб,- для приготування їжі для собаки тощо. Через деяких час до неї увірвалися співробітники міліції з обшуком. Як вбачається з Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.10.2013р. №11548594, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (матеріали кримінального провадження а.с.11). За даними адресно-довідкового підрозділу ГУДМСУ в Харківській області від 30.10.2013р. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (матеріали к.п. а.с.58). Згідно з листом Департаменту економіки та міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації від 25.10.2013р. №10-28/2342, вищевказана адреса не зареєстрована у Харківській області як місце здійснення господарської діяльності із заготівлі, переробки, металургійної переробки металобрухту кольорових і чорних металів (матеріали к.п. а.с.12). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що взимку 2013 року, більш точного часу він не пам'ятає, він побачив на заборі одного з будинків по вул..Харківській у м.Харкові об'яву «Куплю металобрухт». Він вирішив продати вироби з чорного металу, у тому числі, кутники, обрізки, консервні банки, які були у нього при собі. Він зайшов у двір, де раніше незнайома йому жінка зважила вказані вироби, які важили біля 5 кг, та купила їх у нього за 5 грн. 20 коп. або за 5 грн. 40 коп. Як виглядає ця жінка та точну адресу де це відбувалося, свідок не пам'ятає. Також в судовому засіданні свідок [PERSON] не вказав на обвинувачену як на цю жінку. Таким чином свідок обвинувачення [PERSON] не підтвердив факту придбання в нього обвинуваченою [PERSON] металобрухту. Свідок [PERSON] пояснила суду, що восени 2013 року вдень (більш точний час вона не може вказати) співробітник міліції запросив її та її подругу [PERSON] бути понятими, коли вони знаходились на вул..Харківській. Зі співробітником міліції знаходився раніше незнайомий їй чоловік неохайного вигляду, який пояснив, що поруч знаходиться будинок, де відбувається прийом або здача металобрухту і де він здав металобрухт та отримав за це кошти. Таким чином свідок обвинувачення [PERSON] не підтвердила факту придбання обвинуваченою [PERSON] металобрухту у гр.[PERSON]. Свідок [PERSON] показала у судовому засіданні, що восени 2013 року, коли вона та її подруга [PERSON] йшли по вул.Харківській, працівник міліції запросив їх бути понятими та пояснив, що затримав чоловіка, який здавав метал. З ним був чоловік, який пояснив, що здав метал у будинку [ADDRESS], але який саме метал та скільки, цей чоловік не поясняв. Свідок не бачила, як цей чоловік заходив до цього домоволодіння чи виходив звідти. Таким чином свідок обвинувачення [PERSON] не підтвердила факту придбання обвинуваченою [PERSON] металобрухту у гр.[PERSON]. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що наприкінці жовтня 2013 року ввечері до неї та її подруги [PERSON] біля супермаркету «Класс» в районі вул.Одеська підійшли співробітники міліції та запросили бути понятими. Після цього на автомобілі співробітників міліції вони проїхали неподалік від вулиці Одеської до приватного будинку з зеленими воротами, на яких було написано «Прийом металобрухту». Біля воріт стояла жінка, як вона пізніше дізналася, слідчий, а також якийсь чоловік, який пояснив, що він здавав у цьому домоволодінні метал та отримав за це гроші. Коли чоловік подзвонив у дзвоник на воротах, з двору вийшла [PERSON] Слідчий та чоловік про щось поспілкувалися з [PERSON] Потім співробітники міліції хотіли увійти на територію двору, але [PERSON] заперечувала та увійшла у будинок. Після цього свідок разом зі співробітниками міліції та іншою понятою увійшли до двору, де побачили ваги та купу якогось металу. Протокол складався одним зі співробітників міліції, а не слідчим. Цей протокол при свідкові співробітники міліції не пред'являли [PERSON] Таким чином свідок обвинувачення [PERSON] не підтвердила факту придбання обвинуваченою [PERSON] металобрухту у гр.[PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила суду, що восени 2013 року під вечір її та її подругу [PERSON] біля супермаркету «Класс» в районі вул.Одеська співробітники міліції запросили бути понятими. Разом зі співробітниками міліції вони проїхали у район приватного сектору. Біля одного з дворів з зеленими воротами та табличкою «Куплю метал» стояла жінка, як з'ясувалося, слідчий та якийсь чоловік. На дзвінок з двору вийшла [PERSON], і цей чоловік пояснив, що здавав їй метал за гроші. Співробітники міліції хотіли зайти у двір, але [PERSON] була проти та увійшла у будинок. Тоді свідок разом зі співробітниками міліції та іншою понятою увійшли у двір, де побачили ваги та якісь металеві речі. Протокол співробітники міліції складали у автомобілі. При свідкові співробітники міліції не роз'яснювали [PERSON] її права, протокол не пред'являли. Таким чином свідок обвинувачення [PERSON] не підтвердила факту придбання обвинуваченою [PERSON] металобрухту у гр.[PERSON]. Протокол огляду місця події від 28.10.2013 року (матеріали кримінального провадження а.с.13-15) суд визнає недопустимим доказом в силу ст.87 КПК України, оскільки отриманий внаслідок порушення права на захист. Так, у протоколі зазначено, що оглядалася територія біля домоволодіння [ADDRESS], біля воріт якого знаходиться чоловік, який назвався [PERSON], та зі слів якого, він здав за вказаною адресою брухт металу у вигляді каструлі вагою 2,5 кг, за яку жінка заплатила йому 3 грн. 50 коп. Відповідно до цього протоколу [PERSON] добровільно видав співробітникам міліції грошові кошти у сумі 3 грн. 50 коп., які у присутності понятих були упаковані та опечатані. При цьому у протоколі не зазначено номіналу, купюр та монет, з яких складалася вказана сума. За таких обставин не відповідає вимогам допустимості доказів і протокол огляду речей від 21.11.2013р., об'єктом якого були «грошові купюри, вилучені у [PERSON] 28.10.2013р. біля будинку [ADDRESS]» (матеріали кримінального провадження а.с.82). Акт «добровільно виданих грошових коштів у сумі 5 гривень 60 копійок гр..[PERSON] (матеріали кримінального провадження а.с.8) суд також визнає недопустимим доказом в суду ст.87 КПК України, оскільки не містить точного часу здійснення процесуальної дії, складений та підписаний не слідчим, а оперуповноваженим, не містить відомостей щодо осіб, які підписали цей документ як поняті. Більш того, вказаний акт не є процесуальним документом у розумінні КПК України, оскільки не відповідає формам фіксування кримінального провадження згідно зі ст.103 КПК України. Як наслідок, не є допустимим доказом протокол огляду речей від 21.11.2013р., об'єктом якого, як зазначено, були грошові купюри, вилучені у [PERSON] 23.10.2013р. біля будинку [ADDRESS] в м.Харкові (матеріали кримінального провадження а.с.81). При цьому суд звертає увагу, що така процесуальна дія як «вилучення грошових купюр у [PERSON]» не проводилась, оскільки стороною обвинувачення не надано відповідного протоколу, оформленого згідно з вимогами ст..104 КПК України. Крім того, вказані предмети не були вилучені під час обшуку за правилами ч.7 ст.236 КПК України та не є тимчасово вилученим майном в порядку ст.ст.167, 168 КПК України. За таких обставин суд визнає постанову про визнання речових доказів від 21.11.2013р. в частині визнання речовими доказами (як зазначено у постанові) вилучені у [PERSON] та [PERSON] грошових коштів у розмірі 5,60 грн. та 3,50 грн. недопустимим (матеріали кримінального провадження а.с.83). Протокол обшуку подвір'я домоволодіння [ADDRESS] у м.Харкові від 28.10.2013 року з фототаблицею (матеріали кримінального провадження а.с.18-27) суд визнає недопустимим доказом в силу ст.87 КПК України, оскільки він отриманий внаслідок порушення права на захист. Так, у протоколі не зазначено характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовувались під час проведення обшуку. Також у протоколі не міститься запису про виявлені предмети під час обшуку. З тексту протоколу вбачається, що понятим та іншим учасникам, присутнім при обшуку, нічого не пред'являлося. В той же час, в резолютивній частині протоколу міститься запис про те, що «перераховане у протоколі обшуку брухт чорного металу загальною вагою 600 кг залишений під зберігальну розписку [PERSON]; ….. табличка з написом «куплю метал» дерев'яна…вилучена, упакована, опечатана». Крім того, у протоколі обшуку не зазначено, яким чином встановлена вага брухту чорного металу; будь-які відомості про зважування у протоколі відсутні. Також є недопустимим доказом протокол огляду речей від 14.11.2013р., в ході якого оглядалась дерев'яна табличка розміром 37/84см з написом літерами чорного кольору «Сбор лома», а також постанова про визнання дерев'яної таблички з написом «Сбор лома», брухту чорного металу вагою 600 кг та металевих ваг до 500 кг речовими доказами та передачу їх на зберігання від 14.11.2013р.(матеріали кримінального провадження а.с.76, 77). Так, суд визнав недопустимим протокол обшуку території домоволодіння [ADDRESS] від 28.10.2013р. Крім того, у протоколі огляду від 14.11.2014р. не вказане джерело отримання об'єкту огляду - таблички з написом «Сбор лома». При цьому суд звертає увагу, що у визнаному недопустимим доказом протоколі обшуку вказано про вилучення таблички з написом «Куплю метал». Під час судового розгляду кримінального провадження судом за участі сторін кримінального провадження було досліджено надану суду з Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області дерев'яну табличку, яка містить напис чорною фарбою на одній стороні - «Сбор лома» та на іншій - «Куплю металл». Вказана табличка надійшла до суду упакованою у поліетиленовий пакет, закріплений скетчем, на пакеті скетчем прикріплено білий аркуш з написом «Вещественное доказательство: деревянная табличка с надписью «Сбор лома» изъятая по адресу: [ADDRESS], 28.10.2013. Понятые: 1) /підпис/ 2) /підпис/ Следователь: /підпис/ [PERSON].», а також прикріплено за допомогою канцелярської скоби квитанція №718 від 18.11.2013р. про прийняття на зберігання вилученої по кримінальному провадженню «№1201322006000» таблички. Суд вважає вказаний доказ недопустимим з наступних підстав. Так, що стосується визнаної речовим доказом таблички з написом «Сбор лома», яка була об'єктом огляду, за результатами якого складено протокол від 14.11.2013р., то матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних щодо джерела її отримання органом досудового розслідування. Крім того, пояснювальна записка (бирка) на упаковці до таблички, переданої в суд, не містить прізвищ осіб, підписи яких містяться в графі «поняті». Також надана суду табличка не була опечатана, як про це зазначено у протоколі обшуку від 28.10.2013р. Обвинувачена [PERSON] в судовому засіданні стверджувала, що вона купила у незнайомого їй чоловіка каструлю для своїх побутових потреб та оскільки пожаліла його, бо він пояснив їй, що не має грошей на хліб. Таке твердження сторона обвинувачення нічим не спростувала. Так, об'єктом злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, є суспільні відносини у сфері господарської діяльності з металобрухтом, які регулюються Законом України «Про металобрухт», а його предметом - брухт кольорових і чорних металів (металобрухт). Згідно зі ст.1 Закону України «Про металобрухт» металобрухт - непридатні для прямого використання вироби або частини виробів, які за рішенням власника втратили експлуатаційну цінність внаслідок фізичного або морального зносу і містять у собі чорні або кольорові метали чи їх сплави, а також вироби з металу, що мають непоправний брак, залишки чорних і кольорових металів і їх сплавів. Операціями з металобрухтом є заготівля, переробка, металургійна переробка брухту чорних і кольорових металів. В той же час стороною обвинувачення не надано доказів виявлення та вилучення у [PERSON] конкретних металевих виробів, придбання яких саме як металобрухту у [PERSON] та [PERSON] їй інкримінується згідно з обвинувальним актом. Таким чином стороною обвинувачення не доведено наявності у обвинуваченої прямого умислу на організацію незаконного пункту прийому металобрухту та здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів без державної реєстрації та без спеціального дозволу (ліцензії). Саме по собі придбання металевого виробу за недоведеності умислу на організацію незаконного пункту прийому металобрухту та здійснення незаконних операцій з металобрухтом, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, за відсутності будь-яких інших доказів, які б свідчили про наявність такого умислу обвинуваченого, не є достатньою та необхідною ознакою для кваліфікації дії обвинуваченої за ч.1 ст.213 КК України, як про це стверджує сторона обвинувачення. За правилами статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. В той же час, під час судового розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення не було доведено обставини скоєння [PERSON] злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, як вони викладені у обвинувальному акті. Згідно зі ст. 65 КПК України, суд встановлює наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що ґрунтуються на доказах, якими є всякі фактичні дані, зібрані у визначеному законом порядку. Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. При цьому статтею 92 КПК України визначено, що обов'язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов'язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає. При цьому стаття 62 Конституції України гарантує, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Тобто суд ухвалює обвинувальний вирок лише у тому випадку, коли досліджені під час судового розгляду докази, які відповідають вимогам належності та допустимості, спростовують всі розумні сумніви щодо вини особи. Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі злочину є доведеним (справа Дж.Мюррей проти Сполученого Королівства). Такий же принцип закріплений у статті 17 КПК України, відповідно до якої ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ст.373 КПК України). Суд розглядає кримінальне провадження на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, під час судового розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення не надано достатніх допустимих доказів в підтвердження того, що [PERSON] організувала незаконний пункт прийому металобрухту та здійснювала незаконні операції з брухтом кольорових та чорних металів. А отже під час судового розгляду справи стороною обвинувачення не доведено вчинення [PERSON] інкримінованого їй злочину, у зв'язку з чим [PERSON] підлягає виправданню за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення. Вивченням особи [PERSON] встановлено, що вона раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно. Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України. Судових витрат у справі немає. Цивільного позову по справі не заявлено. Запобіжні заходи у кримінальному провадженні не обиралися.

Резолютивна частина:
Визнати [PERSON] невинуватою та виправдати за ч.1 ст.213 КК України. Речові докази по справі: - грошові кошти у сумі 5 грн. 60 коп. (матеріали к.п. а.с.83-85, 87) - повернути [PERSON], - грошові кошти у сумі 3 грн. 50 коп. (матеріали к.п. а.с.83-85, 87) - повернути [PERSON], - металобрухт та ваги металеві (матеріали к.п. а.с.77) - вважати повернутими [PERSON], - табличку (матеріали к.п. а.с.77, 78) - повернути до Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області. Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м.Харкова протягом 30 діб після проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження, закриття апеляційного провадження або набрання законної сили вироком за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що вирок не набрав законної сили. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення. Суддя І.С. Блага

Результат: closed