Вид судочинства: commercial
Суддя: Трофімов І.В.
Дата ухвалення: 2026-01-12 00:00:00+02

Обставини справи:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕРМЕС-АВТО ЛТД" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новакс трейд", в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 76'567,84 грн, з яких 55'129,28 грн заборгованість по сплаті за товар, 15'554,66 грн - пеня, 1558,13 грн - 3% річних, 4325,77 грн інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним виконанням Договору поставки №1204-3/24 від 12.04.2024. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, а саме 3028 грн сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 10.11.2025 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання). Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.11.2025, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України. Відповідач своїм правом на захист не скористався, відзив на позов не надав. Разом з цим, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 10.11.2025 була вручена відповідачу 11.11.2025, про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка про доставку електронного листа. Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини. Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕРМЕС-АВТО ЛТД", (далі - Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новакс трейд" (далі - Покупець, Відповідач) укладено Договір поставки № 1204-3/24 від 12.04.2024 (далі - Договір). Згідно з п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язаний поставити та передати у власність Покупцеві товари (далі - Товар) в асортименті, упаковці та по цінам зазначеним у специфікації та/або видатковій накладній, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 1.3. Договору партією товару вважається його кількість, вказана у видатковій накладній. Згідно з п. 2.3. Договору загальна сума даного Договору обумовлюється сумами, зазначеними у видаткових накладних на товар, що був поставлений за цим Договором. На виконання даного Договору, Позивачем було здійснено поставку та передано у власність Відповідачу Товар, а саме: - за видатковою накладною № 10250026 від 25.10.2024 на суму 4425,35 грн; - за видатковою накладною № 10250014 від 25.10.2024 на суму 6976,72 грн; - за видатковою накладною № 10250028 від 25.10.2024 на суму 6860,45 грн; - за видатковою накладною № 10280023 від 28.10.2024 на суму 7642,47 грн; - за видатковою накладною № 10290035 від 29.10.2024 на суму 8786,38 грн; - за видатковою накладною № 10300016 від 30.10.2024 на суму 3771,30 грн; - за видатковою накладною № 11060015 від 06.11.2024 на суму 9339,76 грн; - за видатковою накладною № 11060016 від 06.11.2024 на суму 7326,85 грн. Згідно з п. 3.2. Договору датою поставки вважається дата підписання Покупцем видаткових накладних на Товар. Відповідно до п. 4.1. Договору Покупець зобов`язаний сплачувати Постачальнику гроші за товар у строк, що не перевищує 21 (двадцять один) день. Строк оплати починає відраховуватися з дня підписання видаткової накладної Покупцем, або відповідно умов п. З.З., 3.3.3. Договору. Пунктом 4.2. Договору визначено, що оплата проводиться на поточний рахунок Постачальника та виключно у національній грошовій одиниці України (гривні). Згідно з п. 4.3. Договору сума, що підлягає оплаті визначається у видаткових накладних на отриманий Покупцем Товар. Позивач зазначає, що жодної претензії щодо кількості, якості та асортименту товару від Покупця після отримання товару та підписання видаткової накладної - не надходило. Строк оплати за товар, поставлений за видатковою накладною № 10250026 від 25.10.2024 на суму 4425, 35 грн, видатковою накладною № 10250014 від 25.10.2024 на суму 6976,72 грн та видатковою накладною № 10250028 від 25.10.2024 на суму 6860,45 грн - до 15 листопада 2024 року включно; за видатковою накладною №10280023 від 28.10.2024 на суму 7642,47 грн - до 18 листопада 2024 року включно; за видатковою накладною № 10290035 від 29.10.2024 на суму 8786, 38 грн - до 19 листопада 2024 року включно; за видатковою накладною № 10300016 від 30.10.2024 на суму 3771,30 грн - до 20 листопада 2024 року включно; за видатковою накладною № 11060015 від 06.11.2024 на суму 9339,76 грн та видатковою накладною №11060016 від 06.11.2024 на суму 7326,85 грн - до 27 листопада 2024 року включно. Проте, Позивач стверджує, що у передбачені Договором строки, Відповідач не здійснив оплату за поставлений товар. Крім того, від Відповідача не було отримано жодних повідомлень про неможливість виконання своїх фінансових зобов`язань у зв`язку із наявністю форс-мажорних обставин, в порядку п. 7.1. Договору. Таким чином, станом на сьогоднішній день заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлений, але не оплачений Товар, термін оплати якого настав, становить 55'129,28 грн, що і стало підставою для звернення Позивача до суду за захистом своїх майнових інтересів. Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно частини 1 статті 265 Господарського кодексу України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю- продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до статей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 55'129,28 грн основного боргу слід задовольнити. Щодо стягнення із Відповідача суми пені у розмірі 15'554,66 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до п. 8.4. Договору у випадку порушення строку оплати поставленого товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України). Позивач нарахував пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості 55'129,28 грн за період з 16.11.2024 до 30.10.2025 у розмірі 15'554,66 грн. Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. У постанові ВП ВС від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 зроблено висновок, що формулювання в договорі умови про сплату пені за кожен день прострочення не можна вважати встановленням іншого, ніж визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені). У разі використання в договорі лише формулювання про нарахування пені "за кожен день прострочення" за відсутності застережень про період чи строк, за який нараховується пеня, таке нарахування припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України. Умови договору не містять будь-яких додаткових застережень, які свідчили б про визначення в них іншого строку нарахування штрафних санкцій, ніж визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України. А тому пеня має нараховуватися за період шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане. Таким чином, суд зазначає, що Позивач здійснив нарахування пені понад вказаний строк, а тому вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню в сумі 7932,09 грн. Щодо вимог Позивача про стягнення з Відповідача 1558,13 грн 3% річних та 4325,77 грн інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Суд, здійснивши перевірку наданого Позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат у межах заявленого Позивачем періоду, встановив, що наданий розрахунок є арифметично правильним та обґрунтованим, а відтак вимоги про стягнення 3% річних у сумі 1558,13 грн та інфляційних втрат у сумі 4325,77 грн підлягають задоволенню. Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати Позивача зі сплати судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на Відповідача в сумі 2726,55 грн. На підставі викладеного,

Резолютивна частина:
Позов задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новакс трейд" (61010, м. Харків, пр. Аерокосмічний, 4, кім. 45/1, Код ЄДРПОУ 44626956) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕРМЕС-АВТО ЛТД" (61052, м. Харків, вул. Різдвяна, 29-А, оф. 714, Код ЄДРПОУ 42018434) заборгованість за Договором поставки №1204-3/24 від 12.04.2024 у сумі 68'945,27 грн, з яких: 55'129,28 грн заборгованість по сплаті за товар, 7932,09 грн - пеня, 1558,13 грн - 3% річних, 4325,77 грн інфляційних втрат, а також 2726,55 грн судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Згідно з ст. 256, 257 ГПК України,

Результат: partial