Вид судочинства: commercial
Суддя: Нечай О.В.
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02

Обставини справи:
25.08.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Конте Україна" (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екостиль Торг" (далі - відповідач, покупець) було укладено Договір поставки № 147п/16 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник передає у власність, а покупець приймає та оплачує товар на умовах, визначених у даному Договорі. За змістом пунктів 1.2, 1.3 Договору асортимент, ціна одиниці товару, що поставляється за Договором, визначається у Специфікації, яка є невід`ємною частиною даного Договору. Партією товару вважається його кількість, зазначена в одні накладній. Асортимент товару, його кількість та вартість кожної окремої партії товару зазначається в накладних. Згідно з п. 2.3 Договору загальна сума Договору складається з сукупної вартості окремих партій товару, поставлених згідно з накладними протягом строку дії даного Договору. Поставка товару здійснюється окремими партіями протягом строку дії Договору (пункт 4.1 Договору). В п. 4.5 Договору сторони домовились, що датою поставки партії товару вважається дата фактичного приймання-передачі товару, зазначена у відповідній накладній. Відповідно до п. 5.1 Договору приймання-передача товару за кількістю та якістю здійснюється представниками сторін в місці поставки в порядку, визначеному чинним законодавством України, та оформлюється шляхом підписання накладних. Згідно з п. 6.1 Договору покупець здійснює оплату товару кожні 7 (сім) календарних днів за реалізований у цей період часу товар, шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника, але в будь-якому випадку остаточний розрахунок за кожну партію товару здійснюється не пізніше ніж через 90 календарних днів з моменту прийняття покупцем такої партії товару. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017. Якщо жодна із сторін за 1 (один) місяць до закінчення строку дії Договору не повідомила про своє небажання продовжувати дію Договору або про зміну умов, Договір вважається продовженим до кінця наступного календарного року на тих же умовах (пункти 12.1, 12.3 Договору). Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, ним було поставлено відповідачу товар на суму 470 700,78 грн, з яких відповідачем було повернуто товар та оплачено його вартість на загальну суму 404 476,80 грн. За твердженнями позивача, відповідачем залишено неоплаченим товар на загальну суму 66 223,98 грн, що поставлений останньому на підставі видаткових накладних, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи. З матеріалів справи вбачається, що поставлений позивачем товар було прийнято відповідачем, що підтверджується підписом його уповноваженого представника та відтисками печатки відповідача на видаткових накладних. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивач звернувся до відповідача (докази направлення претензії у справі) з претензією вих. № 1004/18-1 від 10.04.2018 про оплату вартості поставленого товару на суму 74 035,34 грн, яка була частково задоволена відповідачем. З огляду на те, що відповідач повністю не розрахувався з позивачем за поставлений товар, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 66 223,98 грн основного боргу, 7 199,23 грн інфляційних втрат та 3 374,70 грн 3 % річних. Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні норм ст. 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Суд встановив факт поставки позивачем товару на суму 66 223,98 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними та факт прийняття товару відповідачем, про що свідчать підписи його представника та відтиски печатки відповідача на видаткових накладних, що відповідачем при розгляді справи не заперечується. Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на положення п. 6.1 Договору, остаточний розрахунок за кожну партію товару мав бути здійснений відповідачем не пізніше ніж через 90 календарних днів з моменту прийняття покупцем кожної партії товару. Таким чином, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав. Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Заборгованість за Договором у відповідача перед позивачем в розмірі 66 223,98 грн підтверджується також наявним у матеріалах справи Актом звірки взаєморозрахунків за період: квітень 2018 - травень 2018. Суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства України акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18. Суд встановив, що наданий відповідачем Акт звірки взаєморозрахунків за період: квітень 2018 - травень 2018 підписаний обома сторонами і скріплений їхніми печатками та сума боргу відповідача в розмірі 66 223,98 грн підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами. З огляду на викладене, оскільки невиконання зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідач не надав, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 66 223,98 грн основного боргу визнаються судом обґрунтованими. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 7 199,23 грн інфляційних втрат та 3 374,70 грн 3 % річних. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню 3 % річних та інфляційних втрат, суд встановив, що розраховані позивачем 3 % річних та інфляційні втрати не перевищують розрахованих судом сум, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 7 199,23 грн інфляційних втрат та 3 374,70 грн 3 % річних також є обґрунтованими. Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано, контррозрахунку заявлених до стягнення з нього сум не надано. З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 66 223,98 грн основного боргу, 7 199,23 грн інфляційних втрат та 3 374,70 грн 3 % річних. Судовий збір у розмірі 1 921,00 грн, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Резолютивна частина:
1. Позов задовольнити. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екостиль Торг" (03126, м. Київ, вул. Білецького, буд. 3-А; ідентифікаційний код: 40528738) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Конте Україна" (02095, м. Київ, вул. Марганецька, буд. 95; ідентифікаційний код: 32771122) 66 223 (шістдесят шість тисяч двісті двадцять три) грн. 98 коп. основного боргу, 7 199 (сім тисяч сто дев`яносто дев`ять) грн 23 коп. інфляційних втрат, 3 374 (три тисячі триста сімдесят чотири) грн 70 коп. 3 % річних та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. судового збору. 3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку передбаченому ст. 257 та п. 17.5 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України. Повне рішення складено 08.01.2020. Суддя О. В. Нечай

Результат: granted